Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa általános helyettesének
Jelentése
az OBH 6137/2005. számú ügyben

Előadó: dr. Fogarassy Edit
A vizsgálat megindítása
A panaszos ügyvéd beadványában sérelmezte, hogy a - rendőrség megítélése szerint - bűncselekmény elkövetésén tetten ért védencével szemben a VI. kerületi Rendőrkapitányság beosztottai kényszerintézkedéseket (motozás, lefoglalás) foganatosítottak, és helyszíni szemlét tartottak, de – szabályszerű meghatalmazása ellenére – nem tették lehetővé, hogy a helyszínen a védői jogait gyakorolja. Kifogásolta azt is, hogy az emiatt tett panaszát a Fővárosi Ügyészségi Nyomozó Hivatal (a továbbiakban: nyomozó hivatal) elutasította.
Az ügyben a védelemhez való alkotmányos jogot érintő visszásság gyanújára tekintettel vizsgálatot rendeltem el, melynek keretében megkerestem a legfőbb ügyészt és a Budapesti Nyomozó Ügyészség (a továbbiakban: nyomozó ügyészség) vezetőjét. 

Az érintett alkotmányos jogok
A Magyar Köztársaság Alkotmányáról szóló 1949. évi XX. törvény
57. § (3) A büntetőeljárás alá vont személyeket az eljárás minden szakaszában megilleti a védelem joga. A védő nem vonható felelősségre a védelem ellátása során kifejtett véleménye miatt.

Megállapított tényállás
A kapott tájékoztatás és a rendelkezésre álló iratok alapján az alábbi tényállást állapítottam meg: 2005. augusztus 2-án a panaszos védence és a Nemzeti Nyomozó Iroda Bűnügyi Főosztályának (a továbbiakban: nyomozó iroda) két munkatársa között tettlegességig fajuló konfliktus alakult ki. A helyszínen elsőként a területileg illetékes VI. kerületi Rendőrkapitányság Közrendvédelmi Osztályának a beosztottai intézkedtek. A személyes szabadságot korlátozó intézkedésről szóló rendőri jelentés szerint a panaszos védencét 16.20 órakor – az Rtv. 33. § (1) bek. a, pontja alapján, mivel szándékos bűncselekmény elkövetésén tetten érték – elfogták, és 18.00-ig bilincset alkalmaztak vele szemben. Az intézkedés során sérülés nem keletkezett.
Az eljárás alapjául szolgáló eseményt a jelentés – a nyomozó iroda munkatársainak elmondása alapján – a következőképp írta le: 2005. augusztus 2-án 16.10 óra körül a nyomozó iroda három, civil ruhás munkatársa szolgálati célból, szolgálati gépjárművel közlekedett a Podmaniczky utcában, mikor a panaszos védence által vezetett terepjáró – hirtelen fékezésre kényszerítve őket – eléjük vágott. A szabálytalanság miatt átszóltak a járművezetőnek, hogy óvatosabban közlekedjen, mire a terepjáró vezetője többször egymás után befékezett előttük. A nyomozó iroda munkatársai ezért úgy döntöttek, hogy intézkedést kezdeményeznek, és miután megelőzték a terepjárót, keresztbe fordulva előtte megállásra kényszerítették. A nyomozó iroda két munkatársa ekkor kiszállt az autóból, az egyikük elővette a szolgálati igazolványát, és hangosan közölték, hogy mindketten rendőrök. A terepjáró vezetője – egy ún. viperával (teleszkópos fémbot) a kezében – szintén kiszállt az autóból, és fenyegetőzni kezdett. Az ütőszerszámot többszöri felszólítás ellenére sem dobta el, hanem előbb az egyik, majd a másik rendőrt arcon, ill. fültövön ütötte. A közvetlen támadásra tekintettel az egyik rendőr elővette az önvédelmi fegyverét, és egy ízben a levegőbe lőtt. A figyelmeztető lövés és újbóli felszólítás hatására a panaszos védence az ütőszerszámot a földre dobta. A rendőrséget, ill. a mentőket a harmadik rendőr értesítette. A fegyvert használó rendőrt kórházba szállították, míg társát a helyszínen ellátták. Elsődlegesen mindkét sérülést nyolc napon belül gyógyulónak minősítették.
A rendőri jelentés azt is tartalmazta, hogy a helyszínen rövidesen megjelent a VI. kerületi Rendőrkapitányság Bűnügyi Osztályának vezetője, ill. személyesen a rendőrkapitány, aki átvette a helyszíni intézkedés vezetését. A BRFK Központi Ügyeleti Főosztály Akció Osztályának munkatársai, ill. a BRFK bűnügyi főigazgatója szintén a helyszínre mentek. A körülményekre tekintettel a kapitányságvezető értesítette a Fővárosi Ügyészségi Nyomozó Hivatal ügyészét, a Nemzeti Nyomozó Iroda Bűnügyi Főosztályának vezetője – aki ugyancsak a helyszínre ment – pedig a nyomozó hivatal osztályvezető ügyészét. A kerületi kapitányság bűnügyi technikusa – az osztályvezető ügyész egyetértésével – elvégezte a helyszíni szemlét. A kapitányságvezető utasítására mindhárom érintett személytől vért vettek. A jelentésben megemlítették, hogy a terepjáró vezetője korábban az ORFK-nál szolgált hivatásos állományban. A cselekmény során használt viperát a jelentéshez mellékelték. A jelentés szerint az eset összes körülményére tekintettel – hivatalos személy elleni erőszak bűntette miatt az eljárás megindítása érdekében – az ügyben keletkezett iratokat megküldték a nyomozó iroda bűnügyi főosztályvezetője részére. A terepjáró vezetőjét – a szükséges vizsgálatok elvégzése után – 18.45 órakor szabadon bocsátották.
A BRFK Központi Ügyeleti Főosztály Akció Osztály beosztottainak jelentése a fentivel megegyező tényállást tartalmazott. Két állampolgár tanút meghallgattak az esettel kapcsolatban. (Az egyik két lövést hallott; a másik két férfit látott, amint az úttest közepén szidják egymást, majd az egyikük a levegőbe lőtt. Megítélése szerint „bűnözők közti leszámolás” lehetett). A nyomozó hivatal osztályvezető ügyészével egyeztetve megállapították, hogy a cselekmény alkalmas hivatalos személy elleni erőszak bűntettének a megállapítására, mely ügyben az eljárást a Fővárosi Ügyészségi Nyomozó Hivatal folytatja le. 
A szemléről készült jegyzőkönyv szerint „hivatalos személy elleni erőszak bűntettének megalapozott gyanúja miatt ismeretlen tettes ellen folyamatban levő eljárásban” folytattak le helyszíni szemlét 2005. augusztus 2-án 16.50 órától 18.00 óráig. A szemlén az azt végrehajtó bűnügyi technikus, az egyik sértett rendőr és két hatósági tanú volt jelen. A helyszínbiztosító rendőr a helyszínt a talált állapotban megőrizte, és az elkövetőt elfogta. A jegyzőkönyv – az eset rövid leírása mellett – tartalmazza a helyszín leírását, valamint a panaszos védence által vezetett gépjárműben található tárgyak felsorolását. A helyszínen 28 fényképet készítettek és 1 db lőszerhüvelyt találtak. A szemle során a nyomozó hatóság tagja az alábbi határozatot hozta: „a Be. 151. § (2) bek. alapján elrendelem a szemle során feltalált és rögzített, azoknak a dolgoknak a lefoglalását, amelyek bizonyítási eszközök/törvény értelmében elkobozhatóak/amelyekre vagyonelkobzás rendelhető el. A határozat ellen a Be. 195. § (1) bek. alapján panasznak van helye… A jelenlevő személyek nyilatkozata, észrevétele, indítványa: A sértettet a mentő kórházba szállította.” A jegyzőkönyvet egyedül a bűnügyi technikus írta alá. 
A nyomozó iroda munkatársai is jelentést tettek az ügyben. A szolgálati gépjárművet vezető rendőr (a továbbiakban: rendőr) jelentése szerint a terepjáró a külső sávból, nagy sebességgel, irányjelzés nélkül eléjük vágott, ezért hangjelzéssel figyelmeztette a vezetőt a szabálytalanságra. A terepjáró vezetője ezután többször, szándékosan a fékre lépett, majd – miközben a szolgálati autóval sávot váltva elhaladt mellette – jobbra rántotta a kormányt. Tekintettel arra, hogy éppen elkerülték az út szélén parkoló autókkal való ütközést, a kollegájával úgy döntöttek, hogy intézkedést kezdeményeznek a közlekedést veszélyeztető járművezetővel szemben, és megállásra kényszerítették. A rendőr kollegája az autóból való kiszállás közben elővette a szolgálati igazolványát, majd rá is kiáltottak a szintén kiszálló járművezetőre, hogy rendőrség, álljon meg! Mikor a rendőr felismerte, hogy a felé tartó járművezetőnél egy fém vipera van, az önvédelmi fegyvere után nyúlt, de mire elővette, a férfi fejbe ütötte. Az ütéstől lerepült a napszemüvege, és vér folyt a szemébe, miközben hátrált és kezében a fegyverrel ordított, hogy tegye le, vagy lövök. Miután pár másodperccel később kitisztult a látása, észlelte, hogy a férfi a kollegájával dulakodik, ezért leadott egy figyelmeztető lövést a levegőbe, majd fegyverét a terepjáró vezetőjére fogva üvöltötte, hogy a törvény nevében tedd le, vagy lövök! További szóváltást követően a férfi végül letette a földre a viperát, amit a rendőr kollegája azonnal felvett, és így tartották sakkban a férfit. Mikor a férfi felhagyott az ellenállással, a rendőr eltette a fegyverét, de továbbra is közrefogták és a helyszínen tartották az elfogott személyt a járőrök kiérkezéséig. A történteket a rendőr kollegája, valamint az autóban maradt kolleganő is megerősítette a jelentésében.
A lőfegyverhasználatnak nem minősülő lövés jogszerűségének, valamint a rendőri intézkedés jog- és szakszerűségének kivizsgálását a Nemzeti Nyomozó Iroda Bűnügyi Főosztály Terrorizmus és Extrémizmus Elleni Osztályának vezető-helyettese végezte el. A 2005. augusztus 2-án kelt jelentés szerint az osztályvezető-helyettes az értesítését követően haladéktalanul a helyszínre ment, ahol meghallgatta a beosztottait, az intézkedés alá vont személyt és a társ rendőri szervek munkatársait. A helyszínen olyan tanút, aki releváns információval rendelkezett volna, nem sikerült felkutatnia. A támadás során a fegyvert nem használó rendőr jobb füle mögött duzzanat és bőrpír keletkezett. A fegyvert használó rendőr szemöldökét a sebészeti ellátás során összevarrták; mindkét sérülést nyolc napon belül gyógyulónak minősítették. Az elöljáró megállapította, hogy az engedéllyel tartott önvédelmi fegyverrel leadott lövés jogszerű, az intézkedés egésze jog-, és szakszerű volt. Megítélése szerint a panaszos védencének cselekménye alkalmas volt a felfegyverkezve elkövetett hivatalos személy elleni erőszak bűntette, valamint a súlyos testi sértés kísérlete megalapozott gyanújának a megállapítására.
A nyomozó iroda bűnügyi főosztályvezetője 2005. augusztus 3-án feljelentést tett az ügyben a nyomozó hivatalnál a panaszos védencével szemben, felfegyverkezve elkövetett hivatalos személy elleni erőszak, súlyos testi sértés kísérlete és közúti veszélyeztetés megalapozott gyanúja miatt. A tényállás leírását követően a feljelentésben megjegyezte, hogy a végrehajtandó feladat jellegéből fakadóan beosztottainak leplezniük kellett rendőri mivoltukat, ezért nem volt mindegyiküknél fegyver. A kollega azért vitte magával az önvédelmi fegyverét, mert a szolgálati fegyveréről kiderült, hogy nem működik megfelelően, és az önvédelmi fegyvere jobb minőségű. Kifejtette azon véleményét is, hogy a panaszos védencének a helyszínen előadott védekezése – miszerint a nyomozó iroda munkatársai nem jelezték rendőri mivoltukat – több okból sem életszerű. 
A panaszos védencének gyanúsítotti kihallgatására 2005. szeptember 5-én került sor. Elmondása szerint a kérdéses napon a külső sávban közlekedett a Podmaniczky utcában, mikor megszűnt a sáv, ezért indexelni kezdett, hogy a belső sávba besoroljon. Miután erre lehetősége volt, rávillantott a mögötte haladó, lesötétített üvegű autóra, megköszönve, hogy beengedte. Ekkor rádudáltak, amit nem tudott, mire vélni, ezért leengedte az ablakot és széttárt karokkal jelezte, hogy nem érti a helyzetet. Ezután az autó hirtelen elé vágott, mindketten megálltak, és két férfi szállt ki a kocsiból. Az egyikük, a sofőr már kiszállás közben elővette a fegyverét. Tekintettel arra, hogy a gyanúsított korábbi munkája miatt több fenyegetést is kapott, fel volt készülve a támadás lehetőségére, elővette a gépjárműben tárolt, csukott viperát, és azzal szállt ki az autóból. Mikor látta, hogy a fegyveres férfi felé közelít, és a fejére céloz, kicsapta a viperát. Egy alkalommal ráütött a férfira, aki hátralépett és a levegőbe lőtt. A másik férfi csak ekkor kezdett el kiabálni, hogy rendőrség, majd elővette az igazolványát is. Mikor kiderült, hogy mindketten rendőrök a gyanúsított magától letette a viperát a földre. A fegyvertelen férfit egyáltalán nem ütötte meg. Biztos abban, hogy az ütés előtt a két férfi nem közölte vele, hogy rendőrök. Miután letette a viperát, felszólították, hogy támassza a kezeit a kocsinak, de a gyanúsított közölte, hogy jár még a motor és leállította. Ezután telefonált az egyik barátjának, hogy jöjjenek a helyszínre, mert tanúkat akart biztosítani magának.
A védő 2005. augusztus 11-én kelt beadványában panaszt tett az ügyben a Fővárosi Főügyészségnél a nyomozó iroda eljárása miatt. Annak ellenére, hogy a helyszínen a VI. kerületi Rendőrkapitányság beosztottai intézkedtek, ill. jártak el a rendőrkapitány vezetésével, a bűncselekmény sértettjei, az ORFK állományába tartozó rendőrök és a helyszínen megjelent vezetőik aktívan bekapcsolódtak az eljárásba, és fényképfelvételekkel bizonyíthatóan megváltoztatták a helyszínt. A nyomozó iroda bűnügyi főosztályvezetője megakadályozta, hogy a helyszínen – a Be. előírásainak megfelelő meghatalmazás birtokában – megjelent ügyvéd a járőrautóban elkülönített védencével kapcsolatba léphessen, noha a szemle vezetőjének nem volt ellene kifogása.
A panaszt a főügyészség a Fővárosi Ügyészségi Nyomozó Hivatalhoz továbbította, ahol 2005. szeptember 5-én ellenvetésként bírálták el. Az ügyész megállapította, hogy a rendőrök magatartásával kapcsolatban nem merült fel arra utaló adat, hogy „hivatali helyzetükkel visszaélve a halaszthatatlan nyomozati cselekményként foganatosított eljárással a nyomozás kimenetelét befolyásolták volna”. A sértettek az eseményről helyszínrajzot készítettek a tanúkihallgatásuk során, melyen a gépjárművek távolságát és elhelyezkedését a gyanúsított által becsatolt és az eredeti helyszínt rögzítő fényképeknek megfelelően jelölték meg.
Kifejtették azt is, hogy „a rendőri intézkedés alapjául szolgáló cselekmény elkövetésének napján a panaszos védencének az ügyben nem volt semmilyen eljárási pozíciója: nem volt sem gyanúsított, sem tanú. A gyanúsítotti jogok, ill. kötelezettségek a gyanúsítotti idézéshez (elfogató parancshoz, körözés kibocsátásához) kötődnek. A védő személye a gyanúsítotti eljárásjogi pozícióhoz kapcsolódik, ennek megfelelően a védői jogosultságok a gyanúsítotti kihallgatás időpontjában nyílnak meg.”
A védő 2005. szeptember 13-án panaszt tett az elutasítás miatt a nyomozó hivatalnál, melyben kifejtette egyrészt, hogy álláspontja szerint a Be. 195. § (7) bek. alapján tett panaszát jogszabálysértően bírálták el ellenvetésként. Másrészt, hogy „a védői státusz nem a meggyanúsítással, hanem az elkövetéssel megalapozottan gyanúsítható személlyel szembeni halaszthatatlan nyomozati cselekménnyel áll be... Az elkövető személye ismert volt, a közreműködésével folyt a szemle, őt és gépkocsiját motozásnak vetették alá, vele szemben lefoglalást foganatosítottak, megbilincselve korlátozták a szabadságában... A tetten ért elkövetőt nem az idézés kibocsátásától illetik a terhelti jogok.” A védő – a szemlén a nyomozó iroda részéről megjelent rendőrök által tanúsított magatartással kapcsolatban – több tanú kihallgatását is indítványozta. 
A nyomozó hivatal osztályvezető ügyésze – aki a helyszínen is jelen volt – 2005. szeptember 22-én kelt levelében értesítette a védőt az egyik, általa indítványozott tanú kihallgatásáról. Kifejtette továbbá, hogy a Be. 195. § (7) bek. arra az esetre biztosít panaszjogot, amikor halaszthatatlan nyomozati cselekményként olyan eljárási cselekmény foganatosítására került sor határozat nélkül, melynek egyébként csak határozat alapján van helye. A beadványban sérelmezett nyomozati cselekmény (szemle), mint intézkedés ellen csak ellenvetésnek van helye.
A védő Hivatalomhoz 2005. december 5-én előterjesztett beadványa nyomán felkértem a legfőbb ügyészt, hogy törvényességi felügyeletet ellátó szervként a rendőrség és a nyomozó hivatal eljárását vizsgálja ki, és a vizsgálat eredményéről, valamint a „bűncselekmény elkövetésén tetten ért” személy eljárásjogi helyzetével kapcsolatos álláspontjáról – a vonatkozó eljárási iratok másolatának megküldésével – tájékoztasson.
A legfőbb ügyész helyettese 2006. február 28-án kelt levelében arról tájékoztatott, hogy a Budapesti Nyomozó Ügyészség előtt folyamatban levő ügyben további vizsgálat szükséges a rendőrség, ill. a nyomozó ügyészség hivatali eljárása szakszerűségének megítéléséhez. Felhívta a Fővárosi Főügyészséget, hogy a további vizsgálatot soron kívül végezze el, és ennek eredményéről tájékoztasson.
A fővárosi főügyész 2006. április 3-án kelt tájékoztatása szerint „az egymásnak ellentmondó bizonyítékok alapján az eljárás jelenlegi adatai szerint a következők állapíthatók meg”: 2006. augusztus 2-án 16 óra tájban a Podmaniczky utcában vitatott közlekedési szituáció alakult ki egy terepjáró vezetője (a panaszos védence) és a nyomozó iroda három civilruhás munkatársa között. A rendőrök álláspontja szerint a terepjáró vezetője vétett a közlekedési szabályok ellen, ezért úgy döntöttek, hogy megállítják és intézkednek vele szemben. Ezt követően a további eljárásban még tisztázandó tettlegességre került sor közöttük (a terepjáró vezetője egy ún. viperával megütött egy vagy két rendőrt, az egyik rendőr pedig a levegőbe lőtt). A rendőrök mobiltelefonon értesítették az elöljáróikat, a terepjáró vezetője pedig egy ismerősét.
A helyszínen ezután megjelentek a rendőrök elöljárói, köztük a nyomozó iroda bűnügyi főosztályvezetője és a területileg illetékes VI. kerületi Rendőrkapitányság vezetője. Az eset kapcsán felmerült a hivatalos személy elleni erőszak megvalósulásának a lehetősége is, ezért a nyomozó hivatal ügyésze is a helyszínre ment. A rendelkezésre álló iratokból pontosan meg nem állapítható okból – valószínűleg szintén telefoni értesülés alapján – a helyszínre ment a panaszos ügyvéd is. A nyomozó iroda főosztályvezetője a 3/1995. (III. 1.) BM rendelet 51. § (3) bek. szerinti elöljárói kivizsgálás céljából tartózkodott a helyszínen, és ebből adódó feladatait végezte.
A VI. kerületi Rendőrkapitányság Közrendvédelmi Osztályának munkatársai 16.20 órakor – az Rtv. 33. § (1) bek. a, pontja alapján – előállítás céljából elfogták a szándékos bűncselekmény elkövetésén tetten ért személyt (a terepjáró vezetőjét). 16.50 órakor a helyszínre érkeztek a VI. kerületi Rendőrkapitányság Bűnügyi Osztályának munkatársai, akik halaszthatatlan nyomozati cselekményként szemlét folytattak le 18 óráig. Ez idő alatt jelent meg a nyomozó ügyész, aki a helyszíni szemle folytatásával egyetértett, ugyanakkor észlelte, hogy az eset megítélése a hivatalos személy elleni erőszak megvalósulása szempontjából ellentmondásos. Felhívta a kerületi kapitányságvezető figyelmét, hogy a terepjáró vezetője a közbiztonságra veszélyes eszközt tart magánál, ennek lefoglalása végett előállítható, de őrizetbe vétele nem szükséges. A panaszos ügyvéd az események során megszólította a nyomozó iroda főosztályvezetőjét, és információt kért a történtekről. A főosztályvezető tájékoztatta, hogy az intézkedést nem ő vezeti, parancsnoki feladatokat lát el, melyhez az ügyvédnek nincs köze. A kapitányságvezető szintén beszélt az ügyvéddel (aki meghatalmazással nem rendelkezett), és arról tájékoztatta, hogy részvételét szükségtelennek tartja, mert az ügynek nincs gyanúsítottja, és nem kizárt, hogy a rendőrök lesznek a gyanúsítottak.
A főügyész további tájékoztatása szerint a rendelkezésére álló adatok alapján nem volt megállapítható, hogy a terepjáró vezetője ruházatának átvizsgálására az Rtv. vagy a Be. szerinti motozás keretében került sor. A gépjárművét a Be. szerinti helyszíni szemle keretében vizsgálták át. A panaszos ügyvéd a védői meghatalmazását 2005. augusztus 22-én érkezett levélben juttatta el a nyomozó hivatalhoz. A kísérő levél szerint azt a halaszthatatlan nyomozati cselekmény kezdetekor kapta a védencétől. Az eljárási iratokban nem volt fellelhető arra vonatkozó adat, hogy a helyszínen sor került volna a védő meghatalmazására. A később hivatalos személy elleni erőszak bűntette miatt indult nyomozást a Budapesti Nyomozó Ügyészség 2006. február 7-én kelt határozatával megszüntette, azonban a főügyészség hivatalból az eljárás folytatását rendelte el.
A főügyész szerint „a bűncselekmény megalapozott gyanújának közlését megelőzően az eljárás rendszerint akkor tekinthető meghatározott személy ellen indítottnak, ha az elkövetőt tetten érték.”
2006. április 11-én – az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény (Obtv.) 18. § (2) bek. alapján – megkerestem a Budapesti Nyomozó Ügyészség vezetőjét az eljárási iratok megküldése érdekében.
A nyomozó ügyészség vezető helyettes ügyésze április 20-án kelt levelében arról tájékoztatott, hogy a nyomozás folyamatban van, annak határideje 2006. június 8. Értesített továbbá, hogy a nyomozás befejezését követően – amennyiben még szükség lesz rá – kérésünkre megküldik a nyomozás során keletkezett iratokat.
2006. május 3-án kelt válaszlevelemben ismételten kértem, hogy a panaszos védő által sérelmezett intézkedéssel és a panasz elbírálásával összefüggésben keletkezett iratok másolatát soron kívül küldjék meg a részemre. Kértem továbbá, hogy a nyomozás befejezését követően küldjék meg a nyomozati iratok másolatát.
A fővárosi főügyész 2006. június 12-én kelt levelében arról tájékoztatott, hogy a nyomozás befejezését követően van lehetőség a nyomozati iratok másolatának a megküldésére. Csatoltan megküldte a védő panaszával kapcsolatos valamennyi irat fénymásolatát, melyek a következők voltak: a nyomozó iroda bűnügyi főosztályvezetője által tett feljelentés; a panaszos védencének előállításáról készült rendőri jelentés; a BRFK Központi Ügyeleti Főosztályának munkatársai által tett jelentés; a térfigyelői szolgálatot ellátó rendőr jelentése, mely szerint a kamera a kérdéses helyre nem látott rá; a helyszíni szemléről készült jegyzőkönyv; a nyomozó iroda munkatársainak jelentése; a nyomozó iroda osztályvezető helyettesének jelentése; a panaszos védő által indítványozott tanú kihallgatásának jegyzőkönyve; a védői meghatalmazás; a védőnek a nyomozó hivatalhoz írt levele; a védőnek a főügyészséghez írt panasza; a védő által csatolt fényképfelvételek a helyszínről; a nyomozó hivatal levele az ellenvetés elutasításáról; a védő ismételt panasza; a nyomozó hivatal újabb levele a panasz elutasításáról; a gyanúsított kihallgatásáról készült jegyzőkönyv. 
A panaszos védő telefonon adott tájékoztatása szerint a védence ellen folytatott nyomozást végül – bizonyítottság hiányában – megszüntették.

A vizsgálat megállapításai
A büntetőeljárás – ha a törvény kivételt nem tesz – nyomozással kezdődik (Be. 164. § /1/ bek.). A nyomozás rendszerint a nyomozás elrendelésével, ill. kivételesen anélkül indul meg, ha az ügyész vagy a nyomozó hatóság – késedelmet nem tűrő okból – nyomozási cselekményt végez (Be. 170. § /4/ bek.). A Be. 177. §-a szerint halaszthatatlan nyomozási cselekménynek egyes kényszerintézkedések (őrizetbe vétel, házkutatás, motozás, lefoglalás, számítástechnikai rendszer útján rögzített adatok megőrzésére kötelezés), ill. bizonyítási cselekmények (szemle, bizonyítási kísérlet, felismerésre bemutatás) minősülnek. A halaszthatatlan nyomozási cselekmények határozattal való elrendelés nélkül elvégezhetőek; a nyomozási cselekményről jegyzőkönyvet kell készíteni. 
A halaszthatatlan nyomozási cselekmény elvégzésére gyakran „tettenérést” követően kerül sor, vagyis amikor a bűncselekmény elkövetésén tetten ért személyt a rendőr (nyomozó hatóság tagja) vagy bárki más elfogja. A Be. 127. § (3) bek. szerint a bűncselekmény elkövetésén tetten ért személyt bárki elfoghatja, köteles azonban őt a nyomozó hatóságnak haladéktalanul átadni, vagy a rendőrséget értesíteni. A Be. tehát feljogosítja az állampolgárokat a bűncselekmény elkövetésén tetten ért személy elfogására, és a nyomozó hatóság kiérkezéséig az elkövető visszatartására. A rendőrséget ugyanakkor az Rtv. hatalmazza fel a szándékos bűncselekmény elkövetésén tetten ért személy elfogására és előállítására (33. § /1/ bek. a, pont). A tettenéréssel kapcsolatban egyik törvény sem tartalmaz részletesebb szabályozást.
A vizsgált ügyben egy speciális helyzet állt elő: A megítélésük szerint bűncselekmény elkövetésén tetten ért személyt a nyomozó iroda munkatársai - a Be. 127. § (3) bek. szerinti kényszerintézkedéssel - elfogták, és a területileg illetékes VI. kerületi Rendőrkapitányság értesítetése mellett a helyszínen visszatartották. A sértett rendőrök hatóságként – kényszerítő eszközt (figyelmeztető lövést) is alkalmazva – léptek fel a terepjáró vezetőjével szemben, majd átadták a helyszínre kiérkező rendőröknek. A VI. kerületi Rendőrkapitányság beosztottai a rendőri jelentés szerint a terepjáró vezetőjét, mint szándékos bűncselekmény elkövetésén tetten ért személyt – az Rtv. 33. § (1) bek. a, pontja alapján – előállítás céljából elfogták, és megbilincselték; az elkövető által használt viperát a jelentéshez mellékelték.
A fővárosi főügyész tájékoztatása szerint az iratok alapján nem állapítható meg, hogy az elfogott személy ruházatának átvizsgálására az Rtv. vagy a Be. szerinti motozás keretében került sor; a gépjárművét a Be. szerinti helyszíni szemle keretében vizsgálták át. 
A részemre megküldött eljárási iratok között viszont nem található olyan dokumentum, ami akár a panaszos motozásának, akár a ruházata átvizsgálásának a leírását tartalmazná. A szemléről készült jegyzőkönyvben ugyanakkor szerepel egy olyan lefoglalásról szóló határozat, ami nem tartalmazza, hogy konkrétan milyen dolgot foglaltak le és kitől. 
A rendelkezésemre bocsátott összes iratból az derült ki, hogy a helyszínen meglehetősen nagy számban megjelenő hatósági személyek kezdettől fogva a terepjáró vezetőjét gyanúsították hivatalos személy elleni erőszak elkövetésével. A BRFK Központi Ügyeleti Főosztálya beosztottainak jelentése még arra is hivatkozott, hogy „a nyomozó hivatal osztályvezető ügyészével egyeztetve megállapították, hogy a cselekmény alkalmas a hivatalos személy elleni erőszak bűntettének a megállapítására.” Más bűncselekmény, ill. annak gyanúja, hogy esetlegesen a nyomozó iroda munkatársai is lehetnek elkövetők, az iratok tanúsága szerint egyáltalán nem merült fel.
A főügyész álláspontja szerint a bűncselekmény megalapozott gyanújának közlését megelőzően az eljárás rendszerint akkor tekinthető meghatározott személy ellen indítottnak, ha az elkövetőt tetten érték.
Mindezekből az következik, hogy a hatóság megítélése szerint bűncselekmény elkövetésén tetten ért személlyel - a terepjáró vezetőjével - szemben az elfogásakor büntetőeljárás indult. A nyomozó hatóság általi motozására ennélfogva csak a Be. szabályai szerint kerülhetett (volna) sor. A Be. 150. § (1) bek. alapján a motozás során a terhelt ruházata, valamint a rendelkezése alatt álló jármű átvizsgálható. A jármű átvizsgálását – amely tehát szintén kényszerintézkedés – ezért nem a szemle (bizonyítási cselekmény), hanem a motozás keretében kellett volna végrehajtani, és azt – a motozással együtt – jegyzőkönyvben rögzíteni. Az elkövető által használt viperát le kellett volna foglalni, és a lefoglalásról szintén jegyzőkönyvet kellett volna felvenni (Be. 158. § /2/ bek.).
A Be. 43. § (1) bek. értelmében terhelt (a nyomozás során gyanúsított) az, akivel szemben büntetőeljárást folytatnak; a terheltet pedig megilleti a védelem joga. A terhelt védelmét az eljárás bármely szakaszában védő is elláthatja; a nyomozó hatóságnak pedig biztosítania kell, hogy akivel szemben a büntetőeljárást folytatják, a törvényben meghatározott módon védekezhessen (Be. 5. § /3/ bek.).
A 23/2003. (VI. 24.) BM-IM rendelet 4. § (2) bek. alapján a gyanúsított védelemhez való jogát a vele szemben a nyomozó szerv által a bűncselekmény miatt elsőként foganatosított büntetőeljárási cselekmény időpontjától kell biztosítani. Ez azonban a Be.-hez képest szűkítő rendelkezést jelent, ugyanis a rendelet szerint a nyomozó szerv a nyomozó hatóságnak a nyomozásra hatáskörrel és illetékességgel rendelkező szervezeti egysége; a halaszthatatlan nyomozási cselekményt viszont a Be. 170. § (5) bek. alapján bármely – hatáskörrel és illetékességgel nem rendelkező – nyomozó hatóság elvégezheti. 
A védői meghatalmazás 2005. augusztus 2-án kelt, azt a terepjáró vezetője – a terhelt - írta alá, és a meghatalmazás érvényességét később sem vonta kétségbe. A védő – miután fellépését a helyszínen nem tették lehetővé – nyilvánvalóan csak később tudta megküldeni a meghatalmazását az eljáró hatóságnak.
A nyomozó hivatal 2005. szeptember 5-én kelt levelében kifejtett álláspontjával szemben megállapítható, hogy a gyanúsítotti jogok nem kötődhetnek kizárólag a gyanúsítotti idézéshez (elfogató parancshoz, körözés kibocsátásához), hiszen pl. az őrizetbe vett és 24 órán belül kihallgatandó gyanúsított nyilvánvalóan nem kap idézést.
Az Alkotmány 57. § (3) bek. értelmében a büntetőeljárás alá vont személyeket az eljárás minden szakaszában megilleti a védelem joga. Az emberi jogok és alapvető szabadságok védelméről szóló – az 1993. évi XXXI. törvénnyel kihirdetett – egyezmény szintén rögzíti a védelemhez való jogot. 
Mindezekre tekintettel megállapítottam, hogy a nyomozó hatóságok – a VI. kerületi Rendőrkapitányság, ill. a Fővárosi Ügyészségi Nyomozó Hivatal – eljárása visszásságot okozott a védelemhez való joggal összefüggésben. A visszásság utólag, a konkrét esetben már nem orvosolható, de az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény (Obtv.) 21. § (1) bek. alapján kezdeményezem az érintett szervek vezetőinél, hogy a büntetőeljárásokat az 1998. évi XIX. törvény (Be.) szabályainak megfelelően, a törvényes eljárási rendben, a gyanúsítottak védelemhez való alkotmányos jogát mindenkor szem előtt tartva folytassák le.
Az Obtv. 25. §-a alapján javaslom az igazságügyi és rendészeti miniszternek, hogy módosítsa a 23/2003. (VI. 24.) BM-IM rendeletet annak érdekében, hogy – az Alkotmány és a Be. előírásainak megfelelően – a gyanúsítottak védelemhez való joga a büntetőeljárás minden szakaszában biztosított legyen, és a rendelet ne tartalmazzon szűkítő szabályozást a törvénnyel szemben. Javaslom továbbá, hogy fontolja meg a tettenérés jogintézményére vonatkozó szabályok kidolgozását annak egyértelművé tétele érdekében, hogy a hatóság által bűncselekmény elkövetésén tetten ért személlyel szemben a büntetőeljárás szabályai alkalmazandók.

Budapest, 2006. november 28.

Takács Albert sk.

Melléklet: Az alkalmazott jogszabályok
1993. évi LIX. törvény az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról (Obtv.)
16. § (1) Az országgyűlési biztoshoz bárki fordulhat, ha megítélése szerint valamely hatóság [29. § (1) bek.], illetve közszolgáltatást végző szerv (a továbbiakban együtt: hatóság) eljárása, ennek során hozott határozata (intézkedése), illetőleg a hatóság intézkedésének elmulasztása következtében alkotmányos jogaival összefüggésben sérelem érte, vagy ennek közvetlen veszélye áll fenn, feltéve, hogy a rendelkezésre álló közigazgatási jogorvoslati lehetőségeket - ide nem értve a közigazgatási határozat bírósági felülvizsgálatát - már kimerítette, illetve jogorvoslati lehetőség nincs számára biztosítva.
18. § (2) Az országgyűlési biztos bármely hatóságtól az általa lefolytatott eljárással, illetve az eljárás elmulasztásával kapcsolatban adatokat és felvilágosítást kérhet, továbbá a keletkezett iratokba betekinthet, annak megküldését, illetőleg, ha ez nem lehetséges róluk másolat készítését kérheti. (3) Az országgyűlési biztos az általa vizsgált ügy intézőjét vagy az eljárást folytató szerv bármely munkatársát meghallgathatja, továbbá az érintett szerv vezetőjét vagy felügyeleti szervének vezetőjét, valamint az annak lefolytatására a jogszabály által egyébként feljogosított szerv vezetőjét vizsgálat lefolytatására kérheti fel. (4) Az országgyűlési biztos az általa vizsgált ügyben bármely szervtől - ideértve az e törvény szerint hatóságnak nem minősülő szerveket is - vagy annak munkatársától írásbeli magyarázatot, nyilatkozatot, felvilágosítást vagy véleményt kérhet. (10) Ha az országgyűlési biztos a (2)-(4) bekezdésben foglalt jogosítványai alapján adatot (felvilágosítást, magyarázatot stb.) kér, a megkeresésnek - ha e törvény másként nem rendelkezik - a megkeresett szerv az országgyűlési biztos által megállapított határidőn belül, amely tizenöt napnál rövidebb nem lehet, köteles eleget tenni.
29. § (1) E törvény alkalmazásában - a (2) bekezdésben foglaltak kivételével - hatóság: a) a közigazgatási feladatot ellátó szerv; b) a közigazgatási jogkörben eljáró egyéb szerv e jogkörében; c) a fegyveres erők; d) a rendvédelmi szerv; e) a nemzetbiztonsági szolgálat; f) a nyomozó hatóság, ideértve az ügyészségi nyomozást végző ügyészségi szervet is; g) a helyi önkormányzat és a kisebbségi önkormányzat; h) a kötelező tagság alapján működő köztestület; i) a közjegyző; j) a megyei bírósági végrehajtó és az önálló bírósági végrehajtó. (2) E törvény alkalmazásában nem minősül hatóságnak: a) az Országgyűlés; b) a köztársasági elnök; c) az Alkotmánybíróság; d) az Állami Számvevőszék; e) a bíróság; f) az ügyészség, kivéve az ügyészségi nyomozást végző ügyészségi szervet.

1978. évi IV. törvény a Büntető Törvénykönyvről (Btk.)
170. § (1) Aki más testi épségét vagy egészségét sérti, ha a sérülés vagy a betegség nyolc napon belül gyógyul, a könnyű testi sértés vétségét követi el, és két évig terjedő szabadságvesztéssel, közérdekű munkával vagy pénzbüntetéssel büntetendő. (2) Ha a testi sértéssel okozott sérülés vagy betegség nyolc napon túl gyógyul, az elkövető a súlyos testi sértés bűntettét követi el és három évig terjedő szabadságvesztéssel büntetendő.
229. § (1) Aki a hivatalos személyt vagy a külföldi hivatalos személyt jogszerű eljárásában erőszakkal vagy fenyegetéssel akadályozza, intézkedésre kényszeríti, vagy eljárása alatt, illetőleg emiatt bántalmazza, bűntettet követ el, és három évig terjedő szabadságvesztéssel büntetendő. (2) A büntetés öt évig terjedő szabadságvesztés, ha a hivatalos személy elleni erőszakot csoportosan vagy felfegyverkezve követik el.

1993. évi XXXI. törvény az emberi jogok és az alapvető szabadságok védelméről szól, Rómában, 1950. november 4-én kelt Egyezmény kihirdetéséről: 
6. Cikk - Tisztességes tárgyaláshoz való jog
3. Minden bűncselekménnyel gyanúsított személynek joga van - legalább - arra, hogy c) személyesen, vagy az általa választott védő segítségével védekezhessék, és ha nem állanak rendelkezésére eszközök védő díjazására, amennyiben az igazságszolgáltatás érdekei ezt követelik meg, hivatalból és ingyenesen rendeljenek ki számára ügyvédet;

1998. évi XIX. törvény a büntetőeljárásról (2005. augusztus 2-án hatályos Be.):
5. § (1) A terheltet megilleti a védelem joga. (3) A terhelt személyesen védekezhet, és a védelmét az eljárás bármely szakaszában védő is elláthatja. A bíróság, az ügyész és a nyomozó hatóság biztosítja, hogy az, akivel szemben a büntetőeljárást folytatják, az e törvényben meghatározott módon védekezhessék.
6. § (1) A bíróságnak, az ügyésznek és a nyomozó hatóságnak kötelessége, hogy az e törvényben megállapított feltételek esetén a büntetőeljárást megindítsa, illetőleg az eljárást lefolytassa. (2) Büntetőeljárás csak bűncselekmény gyanúja alapján, és csak az ellen indítható, akit bűncselekmény megalapozott gyanúja terhel.
28. § (5) Ha az ügyész nyomoz, bármely nyomozó hatóságot - annak illetékességi területén - nyomozási cselekmény elvégzésére utasíthatja, a legfőbb ügyész az ügy ügyészségi nyomozása során más nyomozó hatóságok tagjait az országos vezető egyetértésével igénybe veheti.
29. § Kizárólag az ügyészség végzi a nyomozást a következő bűncselekmények miatt: b) a bíró, az ügyész, a bírósági és ügyészségi titkár, fogalmazó és ügyintéző, az ügyészségi nyomozó, az önálló és a megyei bírósági végrehajtó és végrehajtó-helyettes, a közjegyző és a közjegyzőhelyettes, a rendőrség hivatásos állományú tagja ellen elkövetett emberölés, hivatalos személy ellen elkövetett emberrablás, hivatalos személy elleni erőszak, hivatalos személy ellen, hivatalos eljárása alatt elkövetett rablás [Btk. 166. § (2) bek. e) pont, Btk. 175/A. § (2) bek. c) pont, Btk. 229. §, Btk. 321. § (3) bek. d) pont, (4) bek. b)-c) pont],
43. § (1) A terhelt az, akivel szemben büntetőeljárást folytatnak. A terhelt a nyomozás során gyanúsított, a bírósági eljárásban vádlott, a büntetés jogerős kiszabása, illetve a megrovás, próbára bocsátás vagy javítóintézeti nevelés jogerős alkalmazása után elítélt.
47. § (1) Védőt elsősorban a terhelt hatalmazhat meg. Meghatalmazást a terhelt törvényes képviselője vagy nagykorú hozzátartozója, külföldi állampolgár terhelt esetén hazája konzuli tisztviselője is adhat. A meghatalmazásról a terheltet értesíteni kell. (2) A meghatalmazást ahhoz a bírósághoz, ügyészhez, illetőleg nyomozó hatósághoz kell benyújtani, amely előtt a meghatalmazás időpontjában a büntetőeljárás folyamatban van. A meghatalmazott védő a meghatalmazás benyújtását követően gyakorolhatja eljárási jogait.
119. § (1) Szemlét a bíróság, illetőleg az ügyész rendel el, és tart, ha a bizonyítandó tény felderítéséhez vagy megállapításához személy, tárgy vagy helyszín megtekintése, illetőleg tárgy vagy helyszín megfigyelése szükséges. (3) A szemle alkalmával a bizonyítás szempontjából jelentős körülményeket részletesen rögzíteni kell. A szemlén fel kell kutatni és össze kell gyűjteni a tárgyi bizonyítási eszközöket, és gondoskodni kell a megfelelő módon történő megőrzésükről. A szemle tárgyáról, ha lehetséges és szükséges, kép- vagy hangfelvételt, illetve képet és hangot egyidejűleg rögzítő felvételt, rajzot vagy vázlatot kell készíteni, és azt a jegyzőkönyvhöz kell csatolni. (4) Ha a szemle tárgyát egyáltalán nem, vagy csak jelentős nehézség, illetve költség árán lehetne a bíróság, az ügyész, illetőleg a nyomozó hatóság elé vinni, a szemlét a helyszínen kell megtartani.
126. § (2) Az őrizetbe vétel szabadságvesztéssel büntetendő bűncselekmény megalapozott gyanúja - különösen tettenérés - esetén rendelhető el, feltéve, hogy a terhelt előzetes letartóztatása valószínűsíthető.
127. § (3) A bűncselekmény elkövetésén tetten ért személyt bárki elfoghatja, köteles azonban őt a nyomozó hatóságnak haladéktalanul átadni; ha erre nincs módja, a rendőrséget értesíteni.
A gyakorlatban számos esetben előfordul, hogy az elkövetőt az elkövetés helyszínén, vagy annak közelében valaki - nem a nyomozó hatóság tagja - elfogja. A kifejtettekből következőn nemcsak az az eset minősül tettenérésnek, amikor az elkövető a bűncselekményt szemtanú jelenlétében hajtja végre és az a helyszínen elfogja, hanem az is, ha az elkövetőt akár a cselekmény szemtanúja, vagy az ő felhívására, vagy egyéb okból - például a riasztó működését észlelve - más személy üldözés során elfogja. Ilyen esetben a Be. 127. § (3) bekezdése lehetőséget biztosít az elfogó személynek arra, hogy az elkövetőt visszatartsa a hatóság kiérkezéséig. A jogszerű magatartáshoz azonban szükséges, hogy az elfogott személyt az elfogó haladéktalanul adja át a nyomozó hatóságnak, illetve, ha erre valamilyen okból nincs módja, úgy értesítse a rendőrséget. A törvény ezen rendelkezése ilyen esetben a jogellenességet kizárja, így nincs helye a személyi szabadság megsértésének a megállapítására.
150. § (1) A motozás bizonyítási eszköz vagy elkobozható, illetőleg vagyonelkobzás alá eső dolog megtalálása céljából a terhelt és az olyan személy ruházatának és testének átvizsgálása, akiről megalapozottan feltehető, hogy bizonyítási eszközt vagy elkobozható, illetőleg olyan dolgot tart magánál, amely vagyonelkobzás alá eshet. A motozás során a motozás alá vont személy rendelkezése alatt álló jármű, csomag és más tárgy is átvizsgálható. (2) Motozást az ügyész, illetőleg a nyomozó hatóság rendel el. Ha a motozást az ügyész rendeli el, végrehajtásához a nyomozó hatóságot veszi igénybe.
151. § (1) A lefoglalás a bizonyítás érdekében vagy az elkobzás, illetőleg a vagyonelkobzás biztosítására a dolog birtokának elvonása a birtokos rendelkezése alól. (2) A bíróság, az ügyész, illetőleg a nyomozó hatóság elrendeli annak a dolognak, illetőleg számítástechnikai rendszernek vagy ilyen rendszer útján rögzített adatokat tartalmazó adathordozónak a lefoglalását, amely a) bizonyítási eszköz, b) a törvény értelmében elkobozható, vagy amelyre vagyonelkobzás rendelhető el.
158. § (1) A házkutatást, a motozást és a lefoglalás érdekében tett intézkedést az érintett kíméletével, lehetőleg a napnak a hatodik és huszonnegyedik órája között kell végezni. Biztosítani kell, hogy az intézkedés folytán ne kerüljenek nyilvánosságra a magánéletnek a büntetőeljárással össze nem függő körülményei; kerülni kell a szükségtelen károkozást. (2) Az intézkedésről készített jegyzőkönyvben fel kell tüntetni, hogy a tárgyi bizonyítási eszközt vagy más dolgot, tárgyat hol, milyen körülmények között találták meg.
164. § (1) A büntetőeljárás - ha e törvény eltérően nem rendelkezik - nyomozással kezdődik. (2) A nyomozás során fel kell deríteni a bűncselekményt, az elkövető személyét, fel kell kutatni és biztosítani kell a bizonyítási eszközöket. A tényállást oly mértékben kell felderíteni, hogy a vádló dönthessen arról, vádat emel-e.
169. § (1) Az ügyész, illetőleg a nyomozó hatóság a kizárásról (32. §, 39. §), a védőnek a kirendelés alóli felmentéséről és a kirendelt védő díjának megállapításáról [48. § (6) és (9) bek.], az igazolási kérelem elbírálásáról (66. §), a mulasztással és a meg nem jelenéssel okozott költség viselésére kötelezésről (69. §), a tanú és a szakértő mentességre történt hivatkozásának el nem fogadásáról [94. §, 113. § (3) bek.], a szakértő kirendeléséről (100. §, 111. §), kizárásáról (103. §), felmentéséről (104. §), díjának megállapításáról [105. § (6) bek.], a kényszerintézkedésekről (VIII. Fejezet) - kivéve az elővezetést (162. §) és a testi kényszer alkalmazását (163. §) -, a feljelentés elutasításáról (174. §), az eljárás felfüggesztéséről (188. §), a nyomozás megszüntetéséről (190. §, 192. §), az ügyész a szakértő bevonásáról (112. §), a nyomozás határidejének meghosszabbításáról (176. §), a nyomozás részbeni mellőzéséről (187. §) és a panasz elbírálásáról [195. § (4) bek.] határozatot hoz. Az ügyész, illetőleg a nyomozó hatóság más intézkedéseit is határozatba foglalhatja.
170. § (1) A nyomozás az ügyésznek vagy a nyomozó hatóságnak hivatali hatáskörében, valamint a nyomozó hatóság tagjának hivatali minőségében tudomására jutott adatok alapján vagy feljelentésre indul meg. (4) Nyomozás elrendelése nélkül indul meg a nyomozás, ha az ügyész vagy a nyomozó hatóság a bizonyítási eszközök biztosítására, az elkövetéssel gyanúsítható személy kilétének megállapítása, elrejtőzésének, a bűncselekmény befejezésének avagy újabb bűncselekmény elkövetésének megakadályozása végett vagy késedelmet nem tűrő más okból nyomozási cselekményt végez. A nyomozás megindításának tényéről és idejéről utólag haladéktalanul feljegyzést kell készíteni. (5) A (4) bekezdés szerinti nyomozási cselekményt bármely nyomozó hatóság elvégezheti, köteles azonban a hatáskörrel és illetékességgel rendelkező nyomozó hatóságot haladéktalanul értesíteni.
177. § Az ügyész és a nyomozó hatóság az olyan kényszerintézkedéseket, amelyeknek elrendelésére egyébként jogosult (126. §, 149. §, 150. §, 151. §, 158/A. §) halasztást nem tűrő esetben nyomban elvégezheti, és bizonyítási cselekmények (119. §, 121. §, 122. §) elvégzését rendelheti el (halaszthatatlan nyomozási cselekmény). Az eljárási cselekményről készült jegyzőkönyvben a halaszthatatlanság tényét és az ezt megalapozó körülményeket fel kell tüntetni.
A nyomozás során minden olyan intézkedést haladéktalanul meg kell tenni, amely utóbb már nem végezhető el, illetve nem foganatosítható. A Be. 170. § (4) bekezdésére visszavezethetően a törvény megadja azoknak a nyomozási cselekményeknek a felsorolását, amelyek halaszthatatlanul elvégezhetők, s ezzel kapcsolatban azok elrendeléséről előzetesen határozatot sem kell hozni. Elegendő az eljárási cselekményről készült jegyzőkönyvben feltüntetni a halaszthatatlanság tényét.
179. § (1) Ha a rendelkezésre álló adatok alapján meghatározott személy megalapozottan gyanúsítható bűncselekmény elkövetésével, az ügyész, illetőleg - ha az ügyész másképp nem rendelkezik - a nyomozó hatóság a gyanúsítottat a 117-118. § szerint kihallgatja. A fogva lévő gyanúsítottat huszonnégy órán belül ki kell hallgatni. E határidőt attól az időponttól kell számítani, amikor a gyanúsítottat a nyomozó hatóság elé állították. (2) A gyanúsítottal a kihallgatás elején közölni kell a gyanúsítás lényegét, az erre vonatkozó jogszabályok megjelölésével.
184. § (1) A nyomozási cselekményen az ügyészen, a nyomozó hatóság tagján és a jegyzőkönyvvezetőn kívül csak az lehet jelen, akinek a jelenlétét e törvény megengedi.
195. § (1) Akire nézve az ügyész vagy a nyomozó hatóság határozata rendelkezést tartalmaz, a határozat ellen a közléstől számított nyolc napon belül panasszal élhet. (7) A halaszthatatlan nyomozási cselekmény elleni jogorvoslatra az (1)-(4) bekezdés rendelkezéseit kell alkalmazni.
196. § Az, akit az ügyész vagy a nyomozó hatóság intézkedése vagy intézkedésének elmulasztása érint, ellenvetést tehet. A panaszt ellenvetésként kell elbírálni, ha elkésett, vagy nem a jogosulttól származik. Az ellenvetés alapján a szükséges és indokolt intézkedéseket az ügyész, illetőleg a nyomozó hatóság megteszi.

23/2003. (VI. 24.) BM-IM rendelet a belügyminiszter irányítása alá tartozó nyomozó hatóságok nyomozásának részletes szabályairól:
3. § E rendelet alkalmazásában: a) nyomozó hatóság: a rendőrkapitányság, a rendőr-főkapitányság, az Országos Rendőr-főkapitányság (a továbbiakban: ORFK), illetőleg a határőr igazgatóság és a Határőrség Országos Parancsnoksága (a továbbiakban: HŐR OPK), b) nyomozó szerv: a nyomozó hatóságnak az a szervezeti egysége, amelyik a külön jogszabályokban meghatározott hatásköri és illetékességi szabályok alapján a nyomozást végzi.
4. § (1) A gyanúsított a Be.-ben meghatározott jogait - a (2) bekezdésben meghatározott kivétellel - az első kihallgatása időpontjától gyakorolhatja. (2) A gyanúsított védelemhez való jogát a vele szemben - a nyomozó szerv által a bűncselekmény miatt - elsőként foganatosított büntetőeljárási cselekmény időpontjától kell biztosítani. (3) A (2) bekezdés alkalmazása szempontjából irányadó különösen a gyanúsított első kihallgatására szóló idézés kibocsátásának, illetve a vele szemben személyi szabadsága elvonásával járó kényszerintézkedés, körözés, elfogatóparancs elrendelésének az időpontja.

1994. évi XXXIV. törvény a Rendőrségről (Rtv.):
31. § (1) Akivel szemben személyi szabadságot korlátozó intézkedést foganatosítanak, annak ruházatát a rendőr a támadásra vagy az önveszély okozására alkalmas tárgy elvétele végett, előzetes figyelmeztetés után átvizsgálhatja.
33. § (1) A rendőr a további intézkedés megtétele céljából elfogja és az illetékes hatóság elé állítja azt, a) akit szándékos bűncselekmény elkövetésén tetten értek; (2) A rendőr a közbiztonság érdekében a hatóság vagy az illetékes szerv elé állíthatja azt, f) aki a szabálysértést az abbahagyásra irányuló felszólítás után is folytatja, illetőleg akivel szemben az eljárás azonnal lefolytatható, továbbá akitől tárgyi bizonyítási eszközt kell megszerezni, vagy elkobzás alá eső dolgot kell visszatartani.

3/1995. (III. 1.) BM rendelet a Rendőrség Szolgálati Szabályzatáról: 
51. § (1) A rendőr szolgálata jogszerű teljesítésekor köteles intézkedéseinek érvényt szerezni, ennek érdekében előzetes figyelmeztetés után joga van kényszerítő eszközök alkalmazására. Ha a figyelmeztetést a körülmények nem teszik lehetővé, a kényszerítő eszközök előzetes figyelmeztetés nélkül is alkalmazhatók. (2) A rendőr kényszerítő eszköz alkalmazása során a testi épséghez fűződő jogokat köteles tiszteletben tartani, és a testi épséget csak a legszükségesebb mértékben veszélyeztetheti. (3) A kényszerítő eszközök alkalmazását követően a rendőr elöljárója vizsgálja annak szükségességét, jogszerűségét, az arányosság követelményének megtartását, melynek során: - meghallgatja azt, aki a kényszerítő eszköz alkalmazása során megsérült, valamint az eseménynél jelenlévő személyeket; - szükség esetén tisztázza a rendőr jelentésében észlelt ellentmondásokat. (4) Megállapításairól részletes jelentést készít. Ha a megállapítása szerint a kényszerítő eszközök alkalmazására törvényes feltételek hiányában került sor, az intézkedő rendőr ellen az eset súlyának megfelelő eljárást kezdeményez.
65. § (5) Lőfegyverhasználat és lőfegyverhasználatnak nem minősülő lövés esetén a vizsgálatot az államigazgatási eljárás általános szabályai szerint kell lefolytatni.