Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának
Jelentése
az OBH 6119/2005. számú ügyben

Előadó: dr. Kováts Beáta
Az eljárás megindulása
A panaszosok – jogi képviselőjük útján – arról számoltak be, hogy telküket érintően a Magyar Műszaki Biztonsági Hivatal elektromos légvezeték elhelyezése céljából vezetékjogot engedélyezett egy áramszolgáltató társaságnak. Sérelmezték egyrészt, hogy a határozat nem tartalmazta a fellebbezési díjat, csupán egy rendeletre utalt (a fizetendő díj összegét a hatóság csak kifejezett kérésükre határozta meg). Kifejtették továbbá, hogy véleményük szerint a fellebbezési díj mértéke a nagy energiaszolgáltatók költségviselő képességéhez igazodik, és ez megakadályozza, de legalábbis jelentősen korlátozza az állampolgárokat abban, hogy jogorvoslati jogukat gyakorolják.
A beadványban foglaltak alapján a jogállamisággal és a jogorvoslathoz való alkotmányos joggal összefüggő visszásság gyanúja merült fel, ezért az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény (a továbbiakban: Obtv.) 16. valamint 17. §-ai alapján vizsgálatot indítottam. 

Megállapított tényállás
Mindenekelőtt utalni szeretnék arra, hogy a Magyar Műszaki Biztonsági Hivatal (MMBH) röviddel a panasz hivatalomhoz való érkezését követően megszűnt, jogutódja a Magyar Kereskedelmi Engedélyezési Hivatal (MKEH) lett. Ehhez hasonlóan a panasszal érintett, a Műszaki Biztonsági Felügyelőség egyes államigazgatási eljárásainak és igazgatási jellegű szolgáltatásainak díjairól szóló 140/2004. (XII. 17.) GKM rendeletet (a továbbiakban: R1.) is hatályon kívül helyezték, és helyébe a Magyar Kereskedelmi Engedélyezési Hivatal egyes műszaki biztonsági közigazgatási eljárásainak és igazgatási jellegű szolgáltatásainak díjairól szóló 129/2005. (XII. 29.) GKM rendelet (a továbbiakban: R2.) lépett. Megjegyezni kívánom ugyanakkor azt is, hogy az említett két rendelet tartalma lényegében szó szerint megegyezik (még az egyes eljárásokért fizetendő díjak összege sem módosult), csupán az eljáró hatóság elnevezése változott. 
Az ügyben a MKEH-hoz fordultam tájékoztatásért. A beadvány, az ahhoz becsatolt iratok, valamint a MKEH válasza alapján a következő tényállást állapítottam meg az ügyben.
A Magyar Műszaki Biztonsági Hivatal Debreceni Területi Műszaki Biztonsági Felügyelősége (a továbbiakban: H.) 2005. július 6-án kelt határozatával a panaszosok ingatlanát is érintő vezetékjogot engedélyezett az E.ON Tiszántúli Áramszolgáltató Rt. részére. A határozat rendelkező része szerint: „Ezen határozat ellen a határozat közlésétől számított 15 napon belül hivatalomnál benyújtandó fellebbezéssel lehet élni, melyet a Magyar Műszaki Biztonsági Hivatalnak […] kell címezni. A fellebbezési díj befizetését a 140/2004. (XII. 17.) GKM rendelet 3. § (3) bekezdése szerint a fellebbezés benyújtásával egyidejűleg igazolni kell.” 
A panaszosok határidőben fellebbeztek, és egyidejűleg – eljárási díjként – befizettek 2200-Ft-ot. Előadták, hogy a jogorvoslati kioktatás hiányos volt: nem tartalmazta a fellebbezési díjat, és ők azt nem tudták pontosan kiszámolni. A R1.-ben foglaltak ugyanis „csak olyan magas szintű műszaki-szakmai ismeretek birtokában értelmezhetőek, melyekkel az ingatlan tulajdonosa és használója nyilvánvalóan nem rendelkezik”. Álláspontjuk szerint továbbá, mivel a fellebbezés a határozatnak csak az ő ingatlanukat érintő részére vonatkozik, a fellebbezési díj mértékének is ehhez kell igazodnia. A H. 2005. július 29-én kelt válasza szerint, mivel egy egységes vezeték nyomvonaláról van szó, a határozat részekre bontása nem lehetséges: fellebbezni csak a teljes határozat ellen lehet. Ezzel összhangban pedig a fellebbezési díjat sem lehet „arányosan”, csupán a határozatnak a panaszosok ingatlanát terhelő részei vonatkozásában megfizetni. A H. a fellebbezési díj összegét 189.400,- Ft-ban határozta meg.
A panaszosok az államigazgatási eljárás általános szabályairól szóló 1957. évi IV. törvény (Áe.) 90. §-a alapján teljes költségmentesség iráni kérelmet terjesztettek elő. Arra hivatkoztak, hogy jövedelmük nem teszi lehetővé ilyen mértékű fellebbezési díj megfizetését. Ráadásul a díj közel kétszerese lenne annak az összegnek, melyet a vezetékjog bejegyzése miatt az ingatlanban bekövetkezett értékcsökkenésért az engedélyes felajánlott nekik. A H. 2005. szeptember 16-án kelt határozatával részleges, 80%-os költségmentességet engedélyezett. (A panaszosok által fizetendő fellebbezési díj így 37.880,- Ft-ra módosult.) 
A panaszosok a határozat ellen fellebbeztek, fellebbezésüket azonban a Magyar Műszaki Biztonsági Hivatal másodfokú hatósági főosztálya 2005. október 17-én elutasította. A indokolás szerint a H. „az ügyfelek költségmentességi kérelmét az 1957. évi IV. tv. 90. és 91. §-a alapján a körülmények mérlegelésével megalapozottan bírálta el.”
Időközben – 2005. augusztus 16-án – a vezetékjogi engedély tárgyában is döntés született: a Magyar Műszaki Biztonsági Hivatal másodfokú hatósági főosztálya a panaszosok fellebbezését elutasította.

Érintett alkotmányos jogok
1949. évi XX. törvény a Magyar Köztársaság Alkotmányáról
2. § (1) A Magyar Köztársaság független, demokratikus jogállam.
57. § (5) A Magyar Köztársaságban a törvényben meghatározottak szerint mindenki jogorvoslattal élhet az olyan bírósági, közigazgatási és más hatósági döntés ellen, amely a jogát vagy jogos érdekét sérti.

Kapcsolódó jogszabályok
1957. évi IV. törvény az államigazgatási eljárás általános szabályairól
2. § (4) A közigazgatási szervek feladataikat a lakosság tevékeny közreműködésével látják el. Az államigazgatási eljárás a hatóság, az ügyfelek, továbbá az eljárásban részt vevő más szervek és személyek hatékony együttműködésére épül. (6) Az ügyfelet az államigazgatási eljárásban megilleti a nyilatkozattétel és a jogorvoslat joga, köteles viszont legjobb tudomása szerint, jóhiszeműen közreműködni. Mindezek érdekében az eljáró szerv az ügyfelet jogairól és kötelességeiről tájékoztatja.
43. § (2) Ellenérdekű ügyfél hiányában a kérelemnek helyt adó első fokú határozat, továbbá az egyezséget tartalmazó vagy jóváhagyó határozat indokolása és a kérelemnek helyt adó első fokú határozatban a jogorvoslatról való tájékoztatás is mellőzhető.
90. § (1) A közigazgatási szerv annak a magánszemélynek, aki kereseti, jövedelmi és vagyoni viszonyai miatt az eljárási költséget vagy egy részét nem képes viselni, jogai érvényesítésének megkönnyítésére teljes vagy részleges költségmentességet engedélyezhet. A költségmentességhez alapul szolgáló feltételek megváltozása esetén a költségmentesség módosítható vagy visszavonható. (2) A költségmentesség az illeték és az eljárási költség viselése alóli mentességet jelenti. (3) A költségmentesség hatálya a kérelem előterjesztésétől kezdve az eljárás egész tartamára és a végrehajtási eljárásra terjed ki.
91. § A költségmentesség iránti kérelem elutasításáról, továbbá a költségmentesség módosításáról és visszavonásáról szóló határozat ellen fellebbezésnek van helye.

2004. évi CXL. törvény a közigazgatási hatósági eljárás és szolgáltatás általános szabályairól
159. § (1) A hatóság annak a természetes személy ügyfélnek, aki kereseti, jövedelmi és vagyoni viszonyai miatt az eljárási költséget vagy egy részét nem képes viselni, jogai érvényesítésének megkönnyítésére költségmentességet engedélyezhet. (2) A költségmentesség az eljárási illeték, az igazgatási szolgáltatási díj és az egyéb eljárási költség viselése alóli teljes vagy részleges mentességet jelenti. (3) A költségmentesség a kérelem előterjesztésétől kezdve az eljárás egész tartamára és a végrehajtási eljárásra terjed ki. (4) A költségmentességhez alapul szolgáló feltételeknek az eljárás folyamán történő bekövetkezése, illetve megváltozása esetén költségmentesség engedélyezhető, illetve az módosítható vagy visszavonható. (5) A költségmentesség iránti kérelem elutasításáról, továbbá a költségmentesség módosításáról és visszavonásáról szóló végzés ellen fellebbezésnek van helye. (6) Törvény költségmentességet gazdálkodó szervezet, jogi személy és jogi személyiséggel nem rendelkező szervezet részére is megállapíthat. (7) Az eljárási illeték vagy igazgatási szolgáltatási díj tekintetében nem részesíthető költségmentességben az egyetemleges fizetési kötelezettség alapján fizetésre kötelezett ügyfél, kivéve, ha egyébként költségmentességben részesült.
174. § (1) d) Felhatalmazást kap a Kormány arra, hogy rendeletben állapítsa meg: a költségmentesség megállapításának szabályait,

140/2004. (XII. 17.) GKM rendelet a Műszaki Biztonsági Felügyelőség egyes államigazgatási eljárásainak és igazgatási jellegű szolgáltatásainak díjairól
1. § (1) A Műszaki Biztonsági Felügyelőség (a továbbiakban: Felügyelőség) az e rendelet mellékletében meghatározott államigazgatási eljárásaiért és egyes igazgatási jellegű szolgáltatásainak igénybevételéért az ugyanott meghatározott díjakat számítja fel.
3. § (1) Az ügyfél az általa kezdeményezett államigazgatási eljárás, illetőleg az igazgatási jellegű szolgáltatás díját előre köteles megfizetni. Egy kérelemben előterjesztett különböző eljárások esetén az egyes díjakat külön tételként kell számlázni. (2) A fellebbezés díja az elsőfokú eljárásra megállapított díj 50%-a. Amennyiben e rendelet melléklete az elsőfokú eljárásra nem állapít meg díjat, a díj mértékét az Itv. 29. §-ának (2) bekezdése szerint kell megállapítani. (3) A fellebbezés díját az 1. § (3) bekezdésében megjelölt számlára kell befizetni, és a befizetést a fellebbezés benyújtásával egyidejűleg igazolni kell.
5. § c) Az ügyfél az államigazgatási eljárásokról és az igazgatási jellegű szolgáltatásokról az igazolt díjbefizetéssel egyidejűleg teljesítésigazolási okmányt kap. Ennek alapján az ügyfél: a fellebbezési díjat visszakapja, ha az elsőfokú határozat jogszabálysértő volt,

129/2005. (XII. 29.) GKM rendelet a Magyar Kereskedelmi Engedélyezési Hivatal egyes műszaki biztonsági közigazgatási eljárásainak és igazgatási jellegű szolgáltatásainak díjairól

1. § (1) A Magyar Kereskedelmi Engedélyezési Hivatal (a továbbiakban: Hivatal) az e rendelet mellékletében meghatározott közigazgatási eljárásaiért és egyes igazgatási jellegű szolgáltatásainak igénybevételéért az ugyanott meghatározott díjakat számítja fel. 
3. § (1) Az ügyfél (kérelmező, építő, engedélyes) az általa kezdeményezett közigazgatási eljárás, illetőleg az igazgatási jellegű szolgáltatás díját előre köteles megfizetni, ennek elmulasztása esetén a Hivatal az eljárást megszünteti. Egy kérelemben előterjesztett különböző eljárások esetén az egyes díjakat külön tételként kell számlázni. (2) A fellebbezés díja az első fokú eljárásra megállapított díj 50%-a. Amennyiben e rendelet melléklete az első fokú eljárásra nem állapít meg díjat, a díj mértékét az Itv. 29. §-ának (2) bekezdése szerint kell megállapítani. (3) A fellebbezés díját az 1. § (3) bekezdésében megjelölt számlára kell befizetni, és a befizetést a fellebbezés benyújtásával egyidejűleg igazolni kell.
5. § c) Az ügyfél az államigazgatási eljárásokról és az igazgatási jellegű szolgáltatásokról az igazolt díjbefizetéssel egyidejűleg teljesítésigazolási okmányt kap. Ennek alapján az ügyfél: a fellebbezési díjat visszakapja, ha az első fokú határozat jogszabálysértő volt, 
6. § Az e rendeletben meghatározott díj tekintetében a) a díjmentességre az Itv. 5. és 6. §-ában, b) a díjfizetési kötelezettségre az Itv. 28. §-ának (2)-(3) bekezdésében, c) a díjfizetésre kötelezettek körének megállapítására az Itv. 31. §-a (1) bekezdésének első mondatában, valamint a (2)-(7) bekezdésében, d) a mulasztási bírságra az Itv. 82. §-ában, e) a díj biztosítására, behajtására és a fizetési kedvezményekre az Itv. 88. §-ában foglaltakat értelemszerűen kell alkalmazni azzal, hogy ahol az Itv. illetéket említ, azon díjat, ahol leletet említ, azon jegyzőkönyvet kell érteni.

A vizsgálat megállapításai
1. A R1. melléklete értelmében a villamos szabadvezetékek, kábelvezetékek vezetékjogi engedélyének eljárási díja egységhosszonként számítandó. A fellebbezés díja az elsőfokú eljárásra megállapított díj 50%-a (R1. 3. § (2) bekezdés). A MKEH vezetője megkeresésemre küldött válaszában kifejtette, hogy a vezetékjogi eljárás egy adott vezeték teljességéhez kapcsolódik és egységes. A konkrét létesítményre eső rész kiszámítása műszakilag lehetetlen, hiszen az adott rész engedélyezésének a megtámadása az egész vezetékre kihatással van. Másrészt a jogszabály nem is teszi lehetővé az ügyfél számára a csak rá vonatkozó, az ingatlanát közvetlenül és ténylegesen érintő rész elleni fellebbezést. 
A MKEH álláspontját, tehát, hogy egy - bármely ügyfél által benyújtott - fellebbezés szükségszerűen a teljes vezetékjogi engedélyt érinti, elfogadtam. 
A H. eljárásával kapcsolatban ebben a tekintetben alkotmányos jogokkal összefüggő visszásságot nem állapítottam meg. 
2. A rendelkezésemre bocsátott iratok átvizsgálásakor megállapítottam, hogy a H. által kiadott vezetékjogi engedély rendelkező része a fellebbezési díjat valóban nem jelölte meg. 
A közigazgatási határozatok akkor felelnek meg a jogállamiságból levezethető jogbiztonság alkotmányos elvének, ha azok egyértelműek, világosak, áttekinthetőek, és az ügyfeleknek kellően pontos iránymutatást adnak jogaik és kötelezettségeik tekintetében. 
Természetesen nem kizárt, hogy bizonyos közigazgatási eljárásokban elegendő a fellebbezési illeték, díj mértékére utalni azzal, hogy a pontos összeget az ügyfélnek kell kiszámítania. Úgy vélem azonban, hogy a jelen eset nem tartozik ezek közé. Mint már említésre került, vezetékjogi eljárás esetén a fellebbezési díj az első fokú eljárási díjtól függ, annak 50%-a. Az elsőfokú eljárás díjának kiszámítása pedig a R1. (illetve jelenleg már a R2.) melléklete alapján történik és komoly szakmai ismereteket igényel. Ezen számítások elvégzése álláspontom szerint semmiképpen sem várható el az állampolgártól.
Megállapítom, hogy a H. határozatának jogorvoslati kioktatása hiányos volt, és ezzel a jogállamiságból levezethető jogbiztonsággal összefüggő visszásságot okozott.
Az ügyben azonban kezdeményezéssel nem élek. A H. ugyanis a panaszosok kifogását követően – eleget téve az Áe. 2. §-ában foglalt együttműködési kötelezettségének – azonnal tájékoztatást adott a fellebbezés díjának pontos összegéről, a panaszosokat ezért a H. mulasztásából eredő hátrány nem érte. Ezen kívül pedig a MKEH vezetője megkeresésemre küldött válaszában – felvetésemet megköszönve – leszögezte, hogy megteszi a szükséges intézkedéseket annak érdekében, hogy a jövőben a jogszabályra való utalás mellett minden határozat pontosan és összegszerűen határozza meg a fellebbezési díjat. Az intézkedést elfogadtam. 
3. A jogállamiság Alkotmányban rögzített elvéből következően mindenkit megillet az a jog, hogy eljárást kezdeményezzen, és ügyében a hatóság körültekintően eljárjon. Az illetékekről szóló 1990. évi XCIII. törvény (Itv.) alapján az államigazgatási eljárási cselekményért illetéket, egyes államigazgatási eljárásokért, illetőleg egyes intézmények igazgatási jellegű szolgáltatásának igénybevételéért pedig díjat kell fizetni (Itv, 28. §, 67. §). Előfordulhat, hogy valakinek az anyagi helyzete nem teszi lehetővé e költségek viselését, jogállamban azonban – ahogyan azt Áe.-hez fűzött Kommentár is megfogalmazza – nem megengedhető, hogy ilyen okok miatt egy ügyfél el legyen zárva az igazgatási szolgáltatások elől. A probléma megoldására a költségmentesség intézménye szolgál. 
A H. a panaszosok költségmentességi kérelmét az Áe. 90-91. § alapján bírálta el, amely szerint: „A közigazgatási szerv annak a magánszemélynek, aki kereseti, jövedelmi és vagyoni viszonyai miatt az eljárási költséget vagy egy részét nem képes viselni, jogai érvényesítésének megkönnyítésére teljes vagy részleges költségmentességet engedélyezhet.” (Részleges költségmentesség esetén az ügyfelet valamely eljárási költségfajta vagy az eljárási költségek meghatározott százalékának a viselése alól mentesítik.) A költségmentesség tárgyában hozott döntés ellen fellebbezni lehet. 
A H. 80%-os költségmentességet engedélyezett, a panaszosok költségmentességi kérelmének tehát csak részben adott helyt. A határozat ennek megfelelően - helyesen - jogorvoslati kioktatást is tartalmazott, mindazonáltal a részbeni elutasítás indokaira mégsem tért ki. A határozatban szerepel ugyan indokolási rész (és ezzel formailag eleget tesz az Áe. 43. § (2) bekezdésének, amely szerint az indokolás csak a kérelemnek helyt adó első fokú határozatban mellőzhető), de az indokolás csak egyszerű megismétlése a rendelkező résznek: „A nevezettek jogi képviselőjük útján az eljárásra költségmentességet kértek. A becsatolt kérelem alapján a részleges költségmentességet engedélyeztem.” A panaszosok fellebbezése nyomán hozott másodfokú döntés a részbeni elutasítást illetően érdemi indokolást, érvelést szintén nem tartalmazott.
A költségmentességben való részesülés nem alkotmányos alapjog, nem is alanyi jog, hanem törvényi rendelkezésen, továbbá az eljáró hatóság mérlegelése alapján kivételesen adható kedvezmény (1283/B/1993. AB határozat). A költségmentesség intézményének mindezek ellenére rendkívüli jelentősége van, hiszen alkotmányos jogok gyakorlását segíti elő. A kérelem esetleges elutasítása – szélsőséges esetben – alkotmányos szempontból elfogadhatatlan helyzetet eredményezhet: megakadályozhatja, hogy az ügyfél eljárást indítson egy adott ügyben, vagy hogy a számára sérelmes döntés ellen fellebbezzen. Álláspontom szerint ezért különösen fontos, garanciális jelentősége van annak, hogy a költségmentességi kérelem – teljes vagy részbeni – elutasítása esetén a hatóság számot adjon döntése okairól, a mérlegelés folyamatáról.
E körben szeretnék utalni arra, hogy a bírói gyakorlat szerint is jogszabálysértő, ha a hatóság a tények felderítése nélkül, a mérlegelés indokait fel nem tárva hoz határozatot. (BH1993. 527.) „Az elsőfokú államigazgatási hatóság a határozatában meghozott döntését köteles lett volna részletesen megindokolni. Ennek az indokolási kötelezettségnek nem tett eleget, ebből következően az elsőfokú határozat nem bírálható felül. Nem szorul különösebb indokolásra az, hogy felülbírálhatatlan elsőfokú határozatot jól és a jogszabályoknak megfelelően felülbírálni nem lehet. Ezért nem pótolható a másodfokú határozatban az elsőfokú határozat ilyen tartalmú hiányossága.” (BH1992. 496.) Az indokolás elmulasztása az elsőfokú határozat hatályon kívül helyezését kell, hogy magával vonja.
A kifejtettek miatt a tényt, hogy a panaszosok teljes költségmentességi kérelmét mind az első-, mind a másodfokú hatóság érdemi indokolás nélkül utasította el, a jogállamisághoz való alkotmányos joggal összefüggő visszásságként értékeltem. 
A konkrét, egyedi ügyben a visszásság az időmúlásra tekintettel orvosolhatatlan. Tekintettel továbbá arra, hogy a költségmentességi kérelmek elbírálásának a jogi környezete időközben jelentősen megváltozott – az Áe. helyébe a közigazgatási hatósági eljárás és szolgáltatás általános szabályairól szóló 2004. évi CXL. törvény (Ket) lépett, és a költségmentesség részletes szabályairól jelenleg külön jogszabály, a közigazgatási hatósági eljárásban a személyes költségmentesség megállapításáról szól 180/2005. (IX. 9.) Korm. rendelet szól – az ügyben általános jellegű kezdeményezéssel sem élek.
Ezúton is nyomatékosan felhívom azonban a figyelmet a költségmentességi tárgyú határozatok érdemi indokolásának a fontosságára és alkotmányos jelentőségére. 
4. A beadványnak a fellebbezési díj összegére vonatkozó részével kapcsolatban a következő megállapításokat teszem. 
Mindenekelőtt hangsúlyozom, hogy az Alkotmányból eljárási illetékek, díjak maximális összege nem vezethető le. Az Alkotmánybíróság állandó gyakorlata szerint az igazgatási szolgáltatási és vizsgálati díjak meghatározásának mértéke nem alkotmányossági kérdés, hanem a szolgáltatások és vizsgálatok jellegéhez igazodó, az engedélyezéshez fűződő körülményeket mérlegelő szabályozói döntés. A díjak összegszerűségének indokoltságát ezért az Alkotmánybíróság nem vizsgálja, és nem is vizsgálhatja. (14/1992. (III. 30.) AB határozat) „A díj az illetékekről szóló 1990. évi XCIII. törvény 67. §-ában meghatározott igazgatási szolgáltatásért járó […] pénzbeli ellenszolgáltatás, amely magában foglalja magának az eljárásnak az illetékét is. A díjtételeket a miniszterek kalkuláció alapján határozzák meg, s azok az eljáró közlekedési hatóságok idő-, eszköz- és anyagigényét is tartalmazzák. […] Mindezek alapján a jelen eljárási díj összegének meghatározása, azaz a számításokon alapuló gazdasági végeredményként kimutatott díjmegállapítás helytállósága sem alkotmányossági kérdés.” (1208/B/1995. AB határozat) 
Ennek ellenére az Alkotmánybíróság sem zárta ki teljesen a hatáskörét ezen a területen: 29/2005. (VII. 14.) sz. AB határozata szerint az adók, illetékek mértéke felvethet alkotmányossági kérdést, jelesül akkor, ha az „olyan túlzott mértékű (konfiskatórius jellegű), hogy már nem is a célt valósítja meg, hanem az adóalany ellehetetlenülését idézi elő”.
Álláspontom szerint a jogállamiság szempontjából aggályos, ha az eljárási illetékek, díjak mértéke alkotmányos (pl. a jogorvoslati) jog gyakorlását veszélyezteti. Belátható, hogy ha a fellebbezési díj túlságosan magas, az ügyfelek nagy része visszariad: mérlegelve ugyanis az anyagi kockázatot (a fellebbezés díját csak akkor kapják vissza, ha megállapítást nyer, hogy az elsőfokú határozat jogszabálysértő volt), és azt, hogy a költségmentesség a hatóság mérlegelésétől függő, kivételes intézmény, sokan akkor sem élnek fellebbezéssel, ha határozott meggyőződésük, hogy a hatóság jogellenes döntést hozott. A kérdés természetesen az, hogy mi tekinthető objektíve „túlságosan soknak”? 
A konkrét üggyel kapcsolatban a következőkre hívom fel a figyelmet. Az Itv.-nek az eljárás idején hatályos rendelkezései alapján az építésügyi hatósági eljárásokban igénybe vehető valamennyi fellebbezés illetéke például egységesen 20.000 Ft volt, a környezetvédelmi, természetvédelmi hatósági eljárásokban pedig 10.000 Ft-ot kellett fizetni a fellebbezésért. A panaszosok esetében viszont 189.400 Ft fellebbezési díjat állapított meg a hatóság (még a részleges költségmentesség engedélyezése után is 37.880 Ft-ot). A kiragadott példák nem adnak teljes képet az illetékek, díjak rendszeréről, és természetesen a fellelt különbségek sem feltétlenül kifogásolhatók: egyes eljárások nyilvánvalóan költségesebbek másoknál, amely indokolhat eltéréseket. Ennek ellenére az említett példákat alkalmasnak tartom az arányok érzékeltetésére. 
Megjegyzem továbbá, hogy az említett fellebbezési díjat a panaszosoknak egy olyan határozat – a telküket érintő vezetékjogi engedély – megtámadásáért kellett (volna) megfizetniük, amely még csak nem is az ő kezdeményezésükre, érdekükben vagy esetleges jogsértésük, mulasztásuk nyomán született.
Bár – mint fentebb említésre került – a R1.-et időközben hatályon kívül helyezték, a probléma nem oldódott meg: az eljárási díjak szabályozásának elve és mértéke a R2. hatályba lépésével változatlan maradt.
Országgyűlési biztosként nem tehetek ajánlást a vezetékjogi engedélyezési eljárás díjainak csökkentésére. Nincs ugyanis lehetőségem arra, hogy megállapítsam, hogy a jogalkotó megfelelően, valóban a hatóság oldalán felmerülő költségek figyelembe vételével határozta-e meg az (alap- illetve a fellebbezési) eljárásért fizetendő díjat. Ezen kívül – mint említettem – a díj mértékének nincs is egyértelmű alkotmányossági mércéje.
Úgy vélem azonban, hogy a jogalkotó elmulasztotta legalább mérlegelni, hogy a R1.-ben (illetve most már a R2.-ben) meghatározott díjak az eljárásban érintett állampolgárok számára esetleg túlságosan, riasztóan magasak lehetnek, és ezáltal a jogorvoslathoz való alkotmányos jog érvényesülését negatívan befolyásolhatják.
Ezen túlmenően, a díj mértékénél figyelemmel kell lenni a tulajdonjog alkotmányos védelmére és közérdekű tulajdoni sérelmek esetén a – főszabályként érvényesülő – kártalanítási kötelezettségre is, ami a tulajdonost illeti meg (szemben a fellebbezési díjjal, ami őt terheli).
A kifejtettek miatt – az Obtv. 25. §-a alapján – a Magyar Kereskedelmi Engedélyezési Hivatal egyes műszaki biztonsági közigazgatási eljárásainak és igazgatási jellegű szolgáltatásainak díjairól szóló 129/2005. (XII. 29.) GKM rendelet felülvizsgálatát javaslom a gazdasági és közlekedési miniszternek. Kérem a minisztert, hogy mérlegelje, miképpen lehetne – az eljárási díjak maximálásával vagy más módon – megelőzni az állampolgárok jogorvoslathoz fűződő jogával összefüggő visszásság kialakulását.
Az Obtv. 25. §-a alapján kérem a minisztert, hogy a jelentés kézhezvételétől számított 60 napon belül tájékoztasson az üggyel kapcsolatos álláspontjáról.

Budapest, 2007. április 16.

Lenkovics Barnabás sk.