Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának
Jelentése
az OBH 6107/2005. sz. ügyben
(Kapcsolódó ügyek: OBH 1025/2006, OBH 2908/2006. és OBH 2931/2006..)

Előadó: dr. Tasi Katalin

Az eljárás megindulása
Az OBH 6107/2005, OBH 1025/2006, OBH 2908/2006. és OBH 2931/2006. számú ügyek panaszosai a Budapesti Temetkezési Intézet Rt. (a továbbiakban: BTI Rt.) Rákoskeresztúri Új Köztemető (a továbbiakban: Temető) 141-es, 142-es és 143-as parcelláinak lezárásával kapcsolatos eljárását sérelmezve fordultak az állampolgári jogok országgyűlési biztosához.
A panaszokban foglaltak alapján az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvényben (a továbbiakban: Obtv.) biztosított jogkörömnél fogva (16-17. §.) vizsgálatot indítottam, mert felmerült a jogállamiság elvéből származtatható jogbiztonsághoz való jog, valamint az élethez és az emberi méltósághoz való alkotmányos alapjogból eredeztetett kegyeleti jog sérelmének gyanúja. Ennek során – az Obtv. 18. §. (3) bekezdése alapján – vizsgálat lefolytatására kértem fel a Fővárosi Önkormányzat Főpolgármesteri Hivatalának Főjegyzőjét (a továbbiakban: főjegyző).
A főjegyzőt elsősorban általános vizsgálat lefolytatására kértem, mindemellett azonban felkérésem konkrétan arra is irányult, hogy a temetőkről és a temetkezésről szóló 1999. évi XLIII. törvény (a továbbiakban: Ttv.) 7. §. (2) bekezdésében foglalt jogkörében vizsgálja meg, hogy a BTI Rt. a rá irányadó jogszabályokat betartva, azokat helyesen értelmezve járt-e el a Temetőben a panasszal érintett parcellák lezárása során, illetve, hogy ezzel kapcsolatban a sírhelyet korábban megváltó hozzátartozók tájékoztatása maradéktalanul és megfelelő módon történt-e meg. Kértem továbbá, hogy a főjegyző a vizsgálat során legyen megkülönböztetett figyelemmel a Ttv, valamint a törvény végrehajtására kiadott 145/1999. (X. 1.) Kormányrendeletnek (a továbbiakban: Kr.) temetők lezárásáról és megszüntetéséről rendelkező szakaszaiban foglaltakra. 
A jelentésemben foglalt megállapításokat a panaszosok által a rendelkezésemre bocsátott iratokra és a főjegyzői vizsgálat eredményét és megállapításait tartalmazó válaszlevelében foglaltakra alapoztam.

Az érintett alkotmányos jogok
A Magyar Köztársaság Alkotmánya
2. § (1) A Magyar Köztársaság független, demokratikus jogállam.
44/A. § (1) a./ A helyi képviselőtestület:… önkormányzati ügyekben önállóan szabályoz és igazgat, döntése kizárólag törvényességi okból vizsgálható felül,
54. § (1) A Magyar Köztársaságban minden embernek veleszületett joga van az élethez és az emberi méltósághoz, amelyektől senkit nem lehet önkényesen megfosztani.

Az ügy jogszabályi háttere
1990. évi LXV. törvény a helyi önkormányzatokról
1999. évi XLIII. törvény a temetőkről és a temetkezésről
145/1999. (X. 1.) Korm. rendelet a temetőkről és a temetkezésről szóló 1999. évi XLIII. törvény végrehajtásáról
A Fővárosi Közgyűlés 58/2000. sz. rendelete

A megállapított tényállás
Az OBH 6107/2005. számon iktatott beadvány megfogalmazója 1980-ban váltott sírhelyet a temetőben, ahol nagyszülei nyugszanak. Panaszában azt sérelmezte, hogy a hozzátartozók maradványának áthelyezése kegyeletet sértő, illetve, hogy a BTI Rt. azon érvelése, hogy temetőrendezés miatt nincs lehetősége a hivatkozott parcellát lezárva hagyni és a megszüntetésétől tartózkodni, nem felel meg a valós helyzetnek.
Az OBH 1025/2006. számú ügy panaszosai egy szintén 1980-ban megváltott sírhely további megváltása iránt terjesztettek elő kérelmet BTI Rt-nél 2004-ben, amikor is azt a tájékoztatást kapták, hogy az újraváltásra azért nincs lehetőségük, mert a parcella lezárt, illetve, hogy az esetleges újraváltással, vagy a parcella felszámolása esetén lehetséges exhumálással kapcsolatban még nem született döntés. Folyamatos érdeklődési szándékuk és kísérleteik ellenére először 2004. novemberében tájékoztatták őket arról, hogy a parcellában a sírhely újraváltására egyáltalán nincs lehetőségük, illetve, hogy a sírhely feletti „rendelkezési joguk megszűnt”. A kegyeleti jogok sérelme mellett e beadvány panaszosai azon meggyőződésüknek is hangot adtak, hogy a BTI Rt. vélhetően gazdasági érdekből jelölte ki e parcellákat felszámolásra, hiszen számos olyan terület is van a temetőben, ahol szemmel láthatóan elhanyagolt, öreg sírhelyek vannak. Vélelmezte, hogy a régebbi parcellák helyett azért esett a BTI Rt. választása az érintett területre, mert az itteni betemetések korábbiak, így nagyobb a valószínűsége annak, hogy a még életben lévő hozzátartozók exhumáltatják hozzátartozóik maradványait, ami jelentősebb bevételi forrást biztosít a BTI Rt-nek, mint a régebbi parcella felszámolása során „beszedhető” díjak. Sérelmezték továbbá azt is, hogy legkorábban 2005. novemberében kaptak az eljárás megindításáról értesítést, továbbá, hogy a temetőben kifüggesztett, a felszámolásról és az exhumálásról szóló hirdetmény mintegy üzleti partnerként kezeli a hozzátartozókat, és nincs tekintettel kegyeleti érzéseikre.
Hasonló panaszt fogalmaztak meg az OBH 2908/2006. és az OBH 2931/2006. számú ügy panaszosai is. Ez a két újabb panasz már azt követően érkezett hozzám, hogy megkeresésemet elküldtem a főjegyzőnek. Ebben a két panaszban nemcsak a BTI Rt. feljebb már említett döntését sérelmezték a panaszosok, hanem a BTI Rt. Temetés Koordinációs Osztályának 2006. áprilisában írt és a hozzátartozók részére megküldött tájékoztató levelét is, kifogásolva szintén a parcella megszüntetésére irányuló döntés jogosságát, de az exhumálásnak a BTI Rt. által kalkulált költségeit is.
Az OBH 2931/2006. számú ügy panaszosa az Országgyűlési Biztoshoz tett beadványával egy időben a Fővárosi Önkormányzat Közmű Ügyosztályának is megküldte panaszát, illetve kifogásként terjesztette elő azt is, hogy három esztendővel ezelőtt, amikor hozzátartozóját a sírhelyre temettette, nem tájékoztatták arról, hogy a 25 év lejártával a sírhely nem lesz újraváltható.
A Főpolgármesteri Hivatal Kommunális Ügyosztályára is több telefonos bejelentés érkezett 2005. őszétől kezdődően a temetőben elhelyezett, a parcellák megszüntetéséről tájékoztatást adó hirdetménnyel, illetve annak tartalmával összefüggésben.

A vizsgálat megállapításai
Egy korábbi eljárásom során már vizsgáltam a BTI Rt. egy másik, a Kispesti „öreg” temetőben zajló temetőlezárással kapcsolatos eljárását (OBH 3301/2003. számú jelentés). Ebben az ügyben is a jelen ügyhöz hasonló panaszt terjesztett elő a beadványt tevő, azaz hogy a sírhely használati idejének meghosszabbítására nem volt lehetősége, csupán egy erre kijelölt másik parcellába történő áthelyezésre, és hogy az új sírhely megváltásán túl az üzemeltető az exhumálás költségeit is rá hárította. A Kispesti „öreg” temetőt érintő panasz alapján azt vizsgáltam, hogy a lejárt használati idejű sírhelyek kiürítésének meghirdetése a jogszabályoknak megfelelően történt-e, illetve, hogy jogszerű volt-e átalányár megállapítása az exhumálási díjat és az újabb sírhely megváltását illetően. Megállapítottam, hogy a BTI Rt. bár jóhiszeműen, mégis jogszabályi rendelkezésekbe ütközően járt el, amikor a temetőn belüli holttestmaradványok áthelyezésére átalánydíjat állapított meg.
Az, hogy a BTI Rt. a parcella újbóli megnyitását elrendelte, és hogy ezért a korábbi sírhelytulajdonosokat tájékoztatta a parcella megszüntetéséről, valamint hozzátartozójuk maradványainak új sírhelyen történő eltemetésének lehetőségéről, mind a Kispesti „öreg” temető esetében, mind pedig a most vizsgált temetőt érintő esetben is megfelelt a hatályos jogszabályi rendelkezéseknek. A Ttv. 10. §-ában foglaltak szerint ugyanis ha a parcella betelt, azt a temető fenntartója jogosult lezárni, és ott a további temetkezést megtiltani. Ugyanígy, a temető és a temetési hely - kormányrendeletben foglaltak szerint - megszüntethető a tulajdonos döntése alapján, ha a temetési hely használati ideje lejárt. A lezárt temetési hely pedig akkor üríthető ki, ha a lezárásától, illetőleg az utolsó temetkezéstől számított használati ideje letelt. A vizsgálattal érintett parcellákban a legutolsó betemetések 1980-ban és 1981-bentörténtek, így az e sírhelyekre érvényes 25 éves porladási idő valóban 2005-ben és 2006-ban jár le. (A Kr. 18. § (1) bekezdése értelmében ugyanis a temetési hely feletti rendelkezési jog időtartama (használati idő) nem lehet kevesebb, min a koporsós betemetés, illetve rátemetés napjától számított 25 év.)
Az OBH 2908/2006-os számú ügy panaszosa sérelmezte, hogy a sírhelyre 3 éve temettette el hozzátartozója maradványait (urnás rátemetéssel), és hogy akkor senki sem tájékoztatta arról, hogy a használati idő lejártával nem lesz lehetősége a sírhelyet újraváltani. Az OBH 2931/2006-os számon iktatott beadvány tevője az értesítés kézhez vételét megelőzően alig fél évvel, decemberben temettette rá halottját a rendelkezése alatt álló sírhelyre, szintén urnás temetéssel. Az urna rátemetése azonban a Ttv. értelmében nem hosszabbítja meg a temetkezési hely feletti rendelkezési jogot.
Az exhumálás költségeinek a hozzátartozókra való terhelését illetően az, amit a korábbi vizsgálat során megállapítottam, erre az eljárásra is igaz: azaz hogy jogszerű mind az exhumálás díját, mind pedig az új sírhely megváltásának díját a hozzátartozóval megfizettetni.
(Amit az OBH 3301/2003-as számú ügyben folytatott vizsgálat mégis jogszerűtlennek talált, az az exhumálás és az új sírhely megváltása árának az üzemeltető által átalánydíjként, egy összegben történő megállapítása volt. Ez egyrészt azért találtam aggályosnak, mert amíg a temetkezési szolgáltatások szabadáras szolgáltatások és azok meghatározására a temető üzemeltetője jogosult, addig a kegyeleti közszolgáltatások meghatározására a települési önkormányzat, a vizsgált esetben tehát a Fővárosi Önkormányzat lett volna jogosult, hiszen a köztemetőben a díjak megállapítását nem lehet az üzemeltetőre bízni, azokat önkormányzati rendeletben kell meghatározni. A feltárt hibát a Fővárosi Önkormányzat Főjegyzője saját vizsgálata során észlelte és úgy orvosolta, hogy Közgyűlésének 2003. november havi ülésén megalkotta a 65/2000. számú, a kegyeleti közszolgáltatások díjainak megállapítására vonatkozó rendeletének módosítását, és megállapította a 2004. január. 1-től hatályos közszolgáltatási díjakat a vizsgálattal érintett temetőre nézve, továbbá felszólította a BTI Rt-t a Kispesti „öreg” temetőben a jogosulatlanul megállapított és számlázott exhumálási és sírhely újraváltási díjak egyösszegű visszafizetésére, és erről értesítette az újraváltott temetkezési hellyel rendelkezni jogosultakat. Aggályosnak találtatott az átalánydíj megállapítása azért is, mert az gondokat okozhat a számviteli elkülönítésben. Az üzemeltető ugyanis az üzemeltetésen kívül temetkezési szolgáltatást is végezhet, de csak ha a számviteli szabályoknak megfelelően az üzemeltetéssel, fenntartással kapcsolatos bevételeit és kiadásait elkülöníti a temetkezési szolgáltatás bevételeitől és kiadásaitól. Ez biztosítja, hogy az önkormányzat ne finanszírozza a gazdálkodó szervezet más irányú feladatait. A számviteli elkülönüléssel kapcsolatban feltártakkal kapcsolatban felhívtam a Fővárosi Önkormányzat főjegyzőjét, hogy a temető újbóli megnyitását elhatározó döntést követő időszakra, valamint az átalánydíjas exhumálások megkezdését követő időszakra nézve tekintse át a BTI Rt. gazdálkodását, és amennyiben szükséges, intézkedjen a felmerülő hibák orvoslásáról. Ezzel összefüggésben a főjegyző a BTI Rt. eljárásának ellenőrzését rendelte el az átalánydíjas exhumálások megkezdését követő időszakra. Az ellenőrzés a 2005. évi kegyeleti közszolgáltatási díjjavaslat előterjesztésekor fejeződött be.)
A temető fenntartója csak akkor köteles az exhumálás és áttemetés költségeit maga állni, ha arra a sírhely használati idejének lejárta előtt, az ő érdekkörében felmerülő ok miatt van szükség.
A temető 140-143. számú parcelláinak megszüntetéséről – nyilatkozata szerint – azért rendelkezett a BTI Rt, mert azok állapotát rendkívül rossznak ítélte meg. Az ott lévő sírhelyekre történő további rátemetések, illetve a parcella fenntartását zsúfoltsága miatt nehézkesnek ítélte. A sorok egymáshoz viszonyított távolsága álláspontja szerint kicsi, a sírhelyek közti távolság nem felel meg a jogszabályban előírtaknak, illetve, hogy a sírok úgynevezett fej-láb betemetésű mivolta is az átrendezés mellett szóló érv. Az érintett parcellákba való további temetkezés balesetveszélyes lenne, illetve a sírhelyek tisztán tartása, gondozása (fűnyírás), és a kegyelet lerovásának méltó körülményei nem biztosítottak. A hozzátartozóknak írt levélben szereplő mondat – „a parcellák rendezésére kizárólag most nyílik lehetőség” – pedig azzal magyarázható, hogy amennyiben a BTI Rt. lehetőséget biztosítana egyes sírhelyek újraváltására, illetve koporsós rátemetést engedélyezne, az a sírhely használati idejét meghosszabbítaná. Amennyiben azonban – az elhatározottaknak megfelelően – a parcellákat megszüntetik, majd átalakítják, szakaszos rendszerűvé építtetik, rendezettebb, méltó körülmények között nyílik lehetőség az újbóli temetésekre.
Bár a BTI Rt. fenti érvelése helytálló, és indokolt, mégis tekintettel kell lenni egyrészt a hozzátartozók részéről érkező „ellenállás” méretére, illetve a Ttv. preambulumában megfogalmazottakra is. E szerint a törvény alapvető célja az elhunytak emlékének méltó megőrzése és ápolása, a temetkezés kegyeleti és közegészségügyi funkcióinak érvényesítés, valamint a hazai temető- és temetkezési kultúra fejlesztése. A temetkezési tevékenység ellátása és a temetők fenntartása, üzemeltetése nemcsak anyagi-műszaki, hanem humán jellegű közszolgáltatás is, amelynek megszervezése, zavartalan lebonyolítása alapvetően kegyeleti célokat szolgál. Ezt a szolgáltatást az emberi méltósághoz való alkotmányos alapjoggal szoros összefüggésben értelmezve kell elvégezni. Az erős hozzátartozói ellenállás, valamint a főjegyző alábbiakban idézett állásfoglalása azonban kellő alapot szolgáltathat a BTI Rt. meghozott döntésének revideálására.
„A kiürítés későbbi időpontra halasztását alátámasztja az a tény is, hogy Budapest X. ker. Újköztemető és környéke által határolt terület kerületi szabályozási tervét és építési szabályzatát a kerületi önkormányzat képviselő testülete megtárgyalta és elfogadta. A szabályozási tervben rögzített előírások ismeretében az Újköztemető ú.n. szektorokra bontása során a 298-300-301-es parcellák környezete élvez prioritást. A temető ezen részei a Sírkert utcai főbejárattól a legtávolabb találhatók, a rendszeres megemlékezés csak igen költséges biztosítással és jelentős fenntartási munkákkal valósíthatók meg. A hősi parcellák környezetében jelentős számban találhatók több évtizede lejárt, átépíthető parcellák. A temető ezen szektora közvetlenül kapcsolódik a Fővárosi Önkormányzat tulajdonában levő temetőbővítési területhez, melynek minden szükséges út, közmű és közlekedési kapcsolata jelenleg is rendelkezésre áll. E temetőszektor rendezésére célszerű a rendelkezésre álló erőforrásokat átcsoportosítani, mivel a lezárt és a kiürítésre meghirdetett 140-143-as számú parcellák szektora a külső megközelítéshez szükséges mintegy egy kilométernyi közút, továbbá egyéb járulékos beruházások hiányában csak a későbbi időszakban kerülhet rendezésre.”
A fentiek alapján megállapítható, hogy a logika nem feltétlenül a temető vizsgálattal érintett parcelláinak megszüntetését diktálja elsősorban. Mindezek ellenére mégis egyetértek a főjegyző vizsgálatának azon megállapításával, mely szerint jogszerűen járt el a BTI Rt, amikor a temető 140-143-as számú parcelláit meghirdette kiürítésre, és felhívta a hozzátartozók figyelmét a maradványok új parcellában történő elhelyezésének lehetőségére, ez ugyanis törvény adta lehetősége. Ennek megállapítását követően a főjegyző nem tartotta indokoltnak a parcella lezárására vonatkozó döntés felülbírálatának kezdeményezését. Ilyen kezdeményezéssel én sem élek, mivel az eljárás jogszabályba ütköző mivoltát, a jogbiztonsághoz való alapjog sérelmét nem tártam fel vizsgálatom során.
Egyetértek azonban a főjegyző azon kérésének helytállóságával, hogy a BTI Rt. a parcellák teljes kiürítésének határidejét gondolja át, és halassza egy későbbi időpontra. Bár az érintett temetőrész kiürítésre meghirdetése szabályszerűen történt, a parcellák felszámolása sem a fent levezetett érvelés, sem pedig a következők szerint nem indokolt: 
Megállapítható, hogy a BTI Rt. a hozzátartozók felé fennálló tájékoztatási kötelezettségének maradéktalanul eleget tett. Amennyiben ugyanis a Ttv. 10. §-ának (2) bekezdése szerint a temetőt, illetve a temetési helyet megszüntetik, a megszüntetést megelőzően azt hirdetményben, továbbá három alkalommal, legalább egy országos és egy területi napilapban közzé kell tenni úgy, hogy a hirdetmény kifüggesztése és az első közzététel a megszüntetés előtt legalább 6 hónappal, a továbbiak pedig kéthavonként történjenek. A főjegyzői tájékoztatás szerint mindez megtörtént, sőt, ezen felül a BTI Rt. személyre szóló levélben is értesítette az érintett sírhelyek felett rendelkezni jogosultakat, tehát többet teljesített, mint amit az országos szintű temetkezési jogszabályok rá kötelezettségként róttak.
Kételyeket ébreszt azonban a modern és ügyfélbarát közigazgatás és közszolgáltatás nyújtás elve maradéktalan teljesülésével kapcsolatban az, hogy bár kifejezetten ez irányú tájékoztatási kötelezettsége sem a temető fenntartójának, sem pedig a temetkezési szolgáltatást nyújtónak nincs, nem hívják fel a temettető figyelmét, hogy az urnás betemetés a sírhely használati idejét nem hosszabbítja meg. Kétségtelen, hogy mivel „a jog nem tudása nem mentesít”, a hozzátartozók nem érvelhetnek annak méltánytalansága mellett, hogy az urnatemetés nem hosszabbítja meg a sírhely használati idejét, még akkor sem, ha a magas költségű temetést követően rövid időn belül szűnik meg a rendelkezési jog. Ez a tény – még ha egy meghatározott parcella területén arányaiban sok hozzátartozót érint is – önmagában arra sem elegendő, hogy a fenntartó meghozott döntésének kizárólag üzleti alapokon nyugvó mivoltát feltételezzük.
Elvárható azonban, hogy amennyiben a fenntartónak anyagi és humán kapacitása van az áttemetés esetleges költségeinek részletezett kimutatását, illetve árajánlatot is tartalmazó tájékoztató levél megfogalmazására és küldésére, ugyanezt megtegye akkor is, ha a használati idő lejártához közeledvén urnás betemetést végeznek egy sírhelyen.
A tájékoztató levéllel kapcsolatban további észrevételként megjegyzem, hogy a gyász nem felejthető, esetleg a friss gyász még nem múlt érzését, illetve a jó ízlést is sértheti a tájékoztató levélben részletes árajánlat feltüntetése. Az újonnan megváltandó sírhely, az exhumálással kapcsolatos ügyintézés, a sírásás, a szállítás, az exhuma-koporsó és az exhumálási díjakról szóló, a megállapított ár kedvezményes mivoltára is utaló, üzleti szemléletet is tükröző tájékoztatás sem nem törvény-, sem nem jogszabályellenes, mégis, az etika és jog mezsgyéjén megítélve a jövőben inkább kerülendő, mintsem kívánatos. A hozzátartozók kegyeleti érzéseit jobban tiszteletben tartó megoldás lehetett volna, ha a megszüntetésről szóló tájékoztatással egy időben a hozzátartozók figyelmét csak az áttemetéssel kapcsolatos ügyintézéssel összefüggő tájékozódási lehetőségekre hívják fel. Mindezeken felül, ha a kétoldalas tájékoztató levélben pontos, összegszerű tájékoztatást adnak, illő lehet a címzett nevében szereplő „né” toldatot a névvel azonos módon, gépelve, nem pedig kézzel utána írva feltüntetni, továbbá a megszólítással, címzéssel, iktatószámmal ellátott levelet aláírni.
Mindezek önmagukban nem olyan nagy súlyúak, hogy alkotmányos joggal összefüggő mivoltukat, esetleg ezek kapcsán alkotmányos jog sérelmét indokolt lenne megállapítani. Az Alkotmányban rögzített emberi méltósághoz való jogból levezethető kegyeleti jog érvényesülésének vizsgálatakor azonban hangsúlyozni kell, hogy az Alkotmánybíróság ítélkezési gyakorlatában az élethez és az emberi méltósághoz való jogot az alkotmányos alapjogok hierarchiájának élére helyezte. (23/1990. (X. 31.) AB határozat) A személyiség szabad kibontakozása, és az általános cselekvési szabadság is alapjai az egyén önrendelkezési jogának, a vallás szabad megválasztásának, és mindezeknek az ember életén túlmutató folyománya lehet az eltemettetés módjára vonatkozó rendelkezés, aminek a hozzátartozók, vagy azok hiányában az eltemettető kötelesek eleget tenni. „Mindazonáltal a hozzátartozók a temetés külsőségeivel, a sírhely megválasztásával is kifejezésre juttatják a meghalt iránti megbecsülésüket, gyászuk nagyságát.” (BH 1997. 525.) A Polgári törvénykönyvről szóló 1959. évi IV. törvény (a továbbiakban: Ptk.) 85. §-ában megfogalmazottaknak a bíróságok ítélkezési gyakorlatuk során egyrészt az elhunyt hozzátartozóinak, tágabb értelemben pedig mindenkinek, akinek az emlékezetében az elhunyt emléke tovább él biztosítanak személyiségi jogi jellegű védelmet, másrészt pedig a meghalt személy emlékét őrzik jó hírnevének, becsületének, emberi méltóságának, magántitkainak és személyes adatainak, továbbá valós gondolatainak a védelme által. (Vö: BH 1996. 250.) A bírósági gyakorlat által védelmezett érdekkör másik nagy csoportja azonban szorosan a halálhoz kapcsolódik és a végtisztesség megadását, a halott földi maradványainak tiszteletben tartását követeli meg. Így e sajátos személyhez fűződő jog megsértését jelenti a közfelfogás szerint méltatlan körülmények között lebonyolított temetés (BH 1997. 525.), az eltemetett sírhantjának megszüntetése, fejfájának eltávolítása és a sírhelyére más személy temetése (BH 1976. 311.), a síremlék eltávolítása még akkor is, ha a sírhely-használati jog jogosultja rendelkezett ekként (BH 1981. 356.). Az országgyűlési biztos eddigi gyakorlata is ennek a felfogásnak a szellemében alakult. „A társadalom, az állam és konkrétan a temető-tulajdonos (üzemeltető) kötelessége a temetők védelmének a biztosítására azonban nem csupán abból fakad, hogy a temető és az egyes sírhely (sírbolt, urnafülke, stb.) a kegyeleti jog gyakorlásának a színtere.”. (OBH 3855/2005.) Maga a Ttv. is rendelkezik erről (6.§), amikor a temető tulajdonosának törvényi kötelezettségeként fogalmazza meg a temetői kegyeleti méltóság megőrzését.
Nem tartom megállapíthatónak az üzemeltető mulasztását, illetve eljárásának kegyeleti jogot sértő mivoltát abban a tekintetben, hogy az eltemetettek földi maradványait nem tartaná tiszteletben, hiszen a jogszabályok adta lehetőségével élve szünteti meg az adott parcellákat, és kellő időt hagyva biztosít lehetőséget a hozzátartozóknak az áttemetésre. A hozzátartozók által feltételezett üzleti szándék megállapítása sem feladata az országgyűlési biztosnak, a feltárt mértékű hozzátartozói ellenállás, állampolgári akarat azonban megfontolandóvá teheti egyrészt a tervezett átalakítás elhalasztását, általában pedig a használati idő lejártához közeledő sírhelyekre történő urnabetemetések esetében a temettető figyelmének direkt felhívását arra nézve, hogy számolnia kell a sírhely viszonylagosan rövid időn belüli megszüntetésének lehetőségével.
Utolsó sorban vizsgáltam a BTI Rt. tájékoztató levelének azt a részét, amelyben a hozzátartozókat a sírokon lévő sírboltok eltávolíttatására vonatkozik. A levélben a következő mondat szerepel ezzel kapcsolatban: „Az esetlegesen a síron található sírkő bontását, állítását, szállítását, szükséges cseréjét a BTI Nemeskő és Építőipari Kft. végzi, az alábbi kedvezményes áron.[…]”
Álláspontom szerint a kijelentő mondatban tett tájékoztatás („végzi”) megtévesztő lehet a hozzátartozóra, a szolgáltatást megrendelőre nézve. A kijelentő módban írt kifejezés ugyanis azt a jelentéstartamot hordozhatja magában, hogy ugyanúgy, ahogyan az exhumálást, maradványok szállítását, új sírhely váltását, az áttemettetés lebonyolítását kizárólag a BTI Rt. végezheti, úgy a sírkővel kapcsolatos szolgáltatás nyújtása is csak nála rendelhető meg. Mindennek kivizsgálása és megállapítása azonban nem az állampolgári jogok országgyűlési biztosának feladata, hanem a Gazdasági Versenyhivatal hatáskörébe tartozó kérdés.

Kezdeményezés
Mivel jelentésemben alkotmányos joggal összefüggő visszásságot nem állapítottam meg, kifejezett kezdeményezéssel nem élek. Felhívom azonban a BTI Rt. figyelmét, hogy a hozzátartozói igényekre, valamint a főpolgármester által is feltárt célszerűségi indokokra is tekintettel fontolja meg a parcellák megszüntetésére irányuló döntésének, illetve a megszüntetés kezdő időpontjának elhalasztását.
Továbbá kérem, hogy a temető szabályzatának legközelebbi módosításakor, amennyiben erre lehetőséget lát, fontolja meg az urna-betemetésekkel kapcsolatos tájékoztatás adásának rendszeresítését, szervezettebbé, esetleg kötelezőnek nyilváníthatóvá tételének lehetőségét.
Jelentésemet megküldöm a Gazdasági Versenyhivatal elnökének is, és további eljárását kérem a tájékoztató levél kifogásolt részével kapcsolatban.

Budapest, 2006. június 19.

Lenkovics Barnabás sk.