Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa általános helyettesének
Jelentése
az OBH 5883/2005. számú ügyben

Előadó: dr. Győrffy Zsuzsanna
Az eljárás megindulása
A panaszos az Országgyűlési Biztosok Hivatala panaszirodáján 2005. november 21-én szóban Dunaújváros Megyei Jogú Város Gyámhivatala (gyámhivatal) és a Fejér Megyei Közigazgatási Hivatal Gyámhivatala (megyei gyámhivatal) eljárását sérelmezte. A panaszos sérelmezte, hogy 2003 júniusában kiskorú gyermeke elhelyezésének megváltoztatása, továbbá 2003 júliusában az apai kapcsolattartás végrehajtása, illetve költségtérítésre kötelezés tárgyában benyújtott kérelmeivel kapcsolatban a gyámhivatalok indokolatlanul lassan hoztak döntést. A költségtérítést elrendelő határozat 2004. november 25-én lett jogerős, annak végrehajtását azóta sem foganatosították.
A panaszos előadta azt is, hogy 2004. április 26-án és azt követően többször jelezte a gyámhivatalnak, hogy az anya nem a szabályozásnak megfelelően biztosítja az apai kapcsolattartást, kérte az anya bírsággal való sújtását. A beadvány szerint a panaszos kérelmére a gyámhivatal a beadvány hivatalunkhoz való benyújtásáig nem hozott határozatot.
A beadvánnyal kapcsolatban alkotmányos jogokkal összefüggő sérelmek gyanúja merült fel, ezért az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény (Obtv.) 16. § (1) bekezdésében kapott felhatalmazás alapján vizsgálatot indítottam. A gyámhivatal vezetőjétől az ügyben 2003 júniusa után keletkezett dokumentumok másolatának rendelkezésemre bocsátását kértem.

A megállapított tényállás
A panaszos 2003. június 12-én a gyámhivatalhoz kérelmet nyújtott be, melyben elsődlegesen a gyermekelhelyezés megváltoztatását, másodlagosan a gyermekével való „nyugodt kapcsolattartás biztosítását” kérte. A panaszos jelezte, hogy a gyermeket az anya feltehetőleg nem fogja elengedni a június 13-a és 15-e között esedékes kapcsolattartásra. A panaszos a gyámhivatalnál 2003. július 7-én iktatott beadványában jelezte, hogy az anya a jelzett időpontban valóban nem engedte el a gyermeket, a kapcsolattartás pótlását is megtagadta. A panaszos végrehajtást és költségtérítést kért.
A gyámhivatal az anyát július 23-ára idézte. Az anya elismerte, hogy a gyermek az apa által közölt időpontban és a pótlás idején sem volt kapcsolattartáson. A gyámhivatal augusztus 8-án megküldte az anya meghallgatásáról készített jegyzőkönyvet a panaszos lakóhelye szerint illetékes tatai gyámhivatalnak, kérte, hogy azzal kapcsolatban az apát nyilatkoztassák.
A panaszost a társhatóság szeptember 1-jén meghallgatta, a jegyzőkönyvet a gyámhivatal szeptember 4-én megkapta. A panaszos ekkor kérte a gyermek pszichológiai vizsgálatát. A gyámhivatal 27043-6/2003. számú, 2003. szeptember 23-án kelt határozatával az anyát – tekintettel arra, hogy a gyermek és az apa kapcsolattartását meghiúsította – határozatban figyelmeztette magatartása következményeire.
A gyámhivatal a panaszos gyermekének pszichológiai vizsgálatára vonatkozó kérelmét 27043-7/2003. számú, 2003. szeptember 24-én kelt határozatával elutasította.  A hatóság ezt a határozatot 29342-2/2003. számú határozatával – a gyermekjóléti szolgálattól és a gyermek osztályfőnökétől kapott vélemény figyelembevételével – 2003. december 2-án kiegészítette a panaszos gyermeke elhelyezésének megváltoztatására vonatkozó kérelme elutasításával. A határozatban tájékoztatták a panaszost a fellebbezés lehetőségéről. A panaszos a 27043-7/2003. számú határozatot október 30-án, a 29342-2/2003. számú határozat december 18-án megfellebbezte.
A megyei gyámhivatal 06-9-1/2004. számú, 2004. január 12-én kelt határozatával az első fokon eljáró hatóság 27.043-7/2003. számú határozat jogorvoslatra vonatkozó részét akként változtatta meg, hogy a határozat ellen fellebbezésnek nincs helye. A 29.342-2/2003. számú határozatot is megváltoztatta a másodfokú hatóság. E szerint a „gyámhivatalnak a kiskorú elhelyezésének megváltoztatása tárgyában nincs hatásköre eljárni”. A panaszos utazási és postaköltségeinek megtérítése tárgyában benyújtott kérelme vonatkozásában a megyei gyámhivatal az eljárás soron kívüli lefolytatására utasította az első fokú hatóságot.
A panaszos a gyámhivatal megkeresésére február 12-én benyújtotta költségigényét. A hatóság a gyermek anyját idézte. Az anya március 8-ai jegyzőkönyvbe foglalt nyilatkozata szerint nem az ő hibájából maradt el a kapcsolattartás, nem vállalja volt férje költségeinek megtérítését.
A gyámhivatal 27267-3/2004. számú, 2004. április 10-én kelt határozatával a panaszos volt feleségét 3393 forint utazási és postaköltség megfizetésére kötelezte. A határozatot a panaszos és volt felesége is megfellebbezte. A gyámhivatal mindkét fellebbezést május 11-én iktatta. A másodfokú hatóság a határozatot 2004. június 7-én kelt, 9-3/2004. számú határozatával megsemmisítette, a gyámhivatalt új eljárás lefolytatására utasította. Az új eljárás során a gyámhivatal 28459-7/2004. számú, 2004. július 3-án kelt határozatával az anyát 4799 forint költségtérítésre kötelezte. A határozatot a panaszos és volt felesége ismét megfellebbezte. A határozatot a gyámhivatal 2004. szeptember 15-én– az indoklás hiányosságának észlelése miatt – saját hatáskörében visszavonta. Szeptember 16-án a gyámhivatal 28865-5/2004. számú határozatával az anyát 4799 forint költségtérítésre kötelezte. Az anya a határozatot október 13-án megfellebbezte, azt a megyei gyámhivatal 9-7/2004. számú, 2004. november 25-én kelt határozatával helybenhagyta.
A gyámhivatal 2004. április 29-én iktatta a panaszos gyermekével való kapcsolattartása újraszabályozása tárgyában benyújtott kérelmét. A hatóság a panaszost személyes megjelenésre kérte, az anyát idézte. Május 12-én az ügyintéző értesítette a szülőket arról, hogy a tárgyalást későbbi időpontban fogja megtartani. A tárgyalás új időpontját az ügyintéző augusztus 25-ére tűzte ki.
A panaszos május 3-án jelezte az áprilisi kapcsolattartás elmaradását, végrehajtást, költségtérítést kért. A panaszos májusban jelezte a gyámhivatalnak a gyermek kapcsolattartásra való utaztatásával, továbbá a gyermeknek adott ajándék visszautasításával kapcsolatos problémákat. A kapcsolattartás újraszabályozása tárgyában augusztus 25-én tartott tárgyaláson a szülők között egyezség nem született. Egyik szülő sem ellenezte a gyermek pszichológiai vizsgálatát. Az anya szeptember 15-én kérte a nyári szünidei apai kapcsolattartás újraszabályozását.
2004. október 10-én, 28865-6/2004. számú határozatával a gyámhivatal elrendelte a gyermek és a szülők pszichológiai vizsgálatát. A pszichológus december 2-ára adott vizsgálati időpontot. Az anya – legkisebb gyermeke betegségére hivatkozva – a vizsgálati időpontot lemondta. A szakértő új időpontként 2005. március 7-ét jelölte meg. Az anya és a gyermek a vizsgálaton nem jelent meg. A szakértő véleményét a panaszos vizsgálata, irattanulmányozás és exploráció után március 13-án megküldte a gyámhivatalnak. 
A panaszos 2005. március 16-án tájékoztatta arról a gyámhivatalt, hogy az anya a költségtérítésre vonatkozó kötelezettségének nem tett eleget. 
A hatóság március 30-án az anyát felszólította arra, hogy az apának a megállapított költséget három napon belül fizesse meg, ha a kötelezettségnek nem kíván eleget tenni közölje munkáltatója nevét és címét, hogy a gyámhivatal rendelkezhessen a meg nem fizetett költség levonásáról. Az anya válaszlevelében leírta, hogy azért nem teljesített, mert a határozatok sem a teljesítés határidejéről, sem annak módjától nem rendelkeztek. A család anyagi helyzetére hivatkozva részletfizetés engedélyezését kérte, leveléhez mellékelt egy – volt férje nevére kiállított, 1500 forint átutalásáról szóló – csekket. 27162-6/2005. számú, 2005. június 14-én kelt határozatával a gyámhivatal újraszabályozta az apai kapcsolattartást.  A határozatot mindkét szülő megfellebbezte. Az ügyintéző július 14-én – elfogultságra való hivatkozással – kérte az ügyintézésből való kizárását.
A megyei gyámhivatal vezetője 2005. augusztus 2-ától az ügyintézési határidőt meghosszabbította. A másodfokú hatóság 2005. augusztus 4-én mindkét szülőt és a gyermeket is meghallgatta. A tényállás tisztázását követően a megyei gyámhivatal 2005. augusztus 18-án kelt, 181-7/2005. számú határozatával – az első fokú határozatot megváltoztatva – szabályozta az apai kapcsolattartást. A másodfokon eljáró hatóság ugyanezen a napon döntött az ügyintéző kizárásáról.

Az ügy jogszabályi háttere
A Magyar Köztársaság Alkotmánya
2. § (1) A Magyar Köztársaság független, demokratikus jogállam. 
57. § (5) A Magyar Köztársaságban a törvényben meghatározottak szerint mindenki jogorvoslattal élhet az olyan bírósági, közigazgatási és más hatósági döntés ellen, amely a jogát vagy jogos érdekét sérti. 
67. § (1) A Magyar Köztársaságban minden gyermeknek joga van a családja, az állam és a társadalom részéről arra a védelemre és gondoskodásra, amely a megfelelő testi, szellemi és erkölcsi fejlődéséhez szükséges.

A vizsgálat megállapításai
A panaszos 2003. június 12-én benyújtott kérelmében elsődlegesen a gyermekelhelyezés megváltoztatását kérte. A gyámhivatalnak – ahogyan arra a megyei gyámhivatal 29.342-2/2003. számú határozatában rámutatott – hatásköre hiányát kellett volna megállapítania, ezzel egyidejűleg a panaszost tájékoztatnia kellett volna arról, hogy a gyermekelhelyezés megváltoztatása tárgyában a bírósághoz nyújthat be keresetet. A panaszos ezen kérelméről az első fokon eljáró hatóság a kérelem benyújtását követő hat  hónap múlva hozott döntést. A másodfokon eljáró hatóság a fellebbezést a rendelkezésére álló határidőben bírálta el.
Megállapítottam, hogy az első fokon eljáró gyámhivatal indokolatlanul késedelmes eljárása a jogállamiságból eredő jogbiztonság követelményével, ezen belül a tisztességes eljáráshoz fűződő joggal összefüggésben visszásságot okozott. A panaszos 2003 júniusában azt is jelezte, hogy az anya a következő kapcsolattartásra feltehetőleg nem fogja elengedni a gyermeket a gyámhivatalnak. A beadvány ezen részével a gyámhivatal érdemben csak azt követően tudott foglalkozni, amikor a panaszos jelezte (2003. július 7.), hogy a gyermek tényleg nem volt kapcsolattartáson és az anya a kapcsolattartás pótlását is megtagadta.
A gyámhivatal meghallgatta az anyát, a társhatóságot arra kérte, hogy a panaszost is nyilatkoztassák az anya meghallgatásáról felvett jegyzőkönyvvel kapcsolatban. A panaszos az ekkor felvett jegyzőkönyvben kérte a gyermek pszichológiai vizsgálatát. A gyámhivatal a gyermek anyját az eljárás megindulása után több mint két hónap múlva részesítette figyelmeztetésben, pszichológus szakértő kirendelését indokolatlannak tartotta, a panaszos költségtérítésre vonatkozó kérelméről nem döntött.
A megyei gyámhivatal sem találta indokoltnak a pszichológus szakértő kirendelését, a határozatot csupán a jogorvoslatra vonatkozó részében változtatta meg. A megyei gyámhivatal eljárása a jogszabályoknak megfelelt, de eljárása késedelmes volt.
Megállapítottam, hogy az első és másodfokon eljáró gyámhivatalok késedelmes eljárása ugyancsak a jogállamiság eredő jogbiztonság követelményével, ezen belül a tisztességes eljáráshoz fűződő joggal összefüggő visszásságot okozott.
A megyei gyámhivatal a panaszos költségtérítésre benyújtott igényével kapcsolatban – jogszerűen, a rendelkezésére álló határidőben új eljárásra utasította az első fokú hatóságot. Az új eljárás 2004. február 12-én indult, a gyámhivatal április 10-én kelt határozatával kötelezte a panaszos volt felségét költségtérítésre, az összeg megfizetésének határidejéről azonban nem rendelkezett.
A határozat – tekintettel arra, hogy a panaszos és volt felesége is megfellebbezte – nem vált jogerőssé és végrehajthatóvá. A megyei gyámhivatal az első fokon eljáró hatóságot új eljárásra utasította. Az új eljárás során hozott határozatot a panaszos és volt felesége ugyancsak megfellebbezte. A gyámhivatal a jogorvoslati kérelmek benyújtását követően a határozat indoklásának hiányosságát észlelte, azt saját hatáskörében visszavonta, új határozatot hozott. A panaszos volt felsége ezt a határozatot is megfellebbezte. A megyei gyámhivatal az első fokon hozott döntést 2004. november 25-én kelt jogerős határozatával hagyta jóvá, a költségtérítés megfizetésének határidejéről azonban nem rendelkezett.
A panaszos 2005 márciusában jelezte a gyámhivatalnak, hogy volt felesége nem fizette meg költségeit. A hatóság az anyát írásban felszólította kötelezettsége teljesítésére. Az anya a gyámhivatalnak írt válaszlevelében részletfizetés engedélyezését kérte, leveléhez mellékelt a volt férje nevére kiállított, 1500 forint átutalását igazoló csekkmásolatot. 
A költségtérítés tárgyában lefolytatott megismételt eljárással kapcsolatban megállapítottam, hogy az első döntését a gyámhivatal a rendelkezésére álló ügyintézési határidőn túl hozta meg, eljárása ismételten a jogbiztonság követelményét sértette. Az eljárás további elhúzódásának oka a felek folyamatos fellebbezése volt, ami az eljáró hatóságoknak nem róható fel.
Mind az első, mind a másodfokon eljáró hatóság elmulasztott az anya fizetési kötelezettsége teljesítésére határidőt tűzni. Az első fokon eljáró hatóság 2005 márciusában – a panaszos tájékoztatásából – szerzett tudomást arról, hogy a panaszos volt felesége nem térítette meg a panaszos költségeit. A gyámhivatal a panaszos volt feleségét ugyan felszólította a költség megtérítésére, de a kötelezett részletfizetési kérelmének engedélyezéséről, a teljesítés határidejéről határozatot nem hozott, a teljes összeg megfizetéséről nem kért igazolást. Mivel a kötelezett csak részben teljesített, az első fokon eljáró hatóságnak fel kellett volna hívnia a munkáltatóját, hogy a határozatban megjelölt összeget a kötelezett munkabéréből vonja le és utalja át, illetőleg fizesse ki a jogosultnak.
Megállapítottam, hogy a gyámhivatal előzőekben ismertetett eljárása szintén a jogbiztonság követelményét sértette.
A panaszos gyermekével való kapcsolattartása újraszabályozása tárgyában az eljárás 2004. április 29-én indult. A gyámhivatal május 12-ére tárgyalást hívott össze. A tárgyalás azonban elmaradt. Az első tárgyalás az eljárás megindulását követő mintegy négy hónap múlva, augusztus 25-én volt. A hatóság október 10-én rendelte ki a szakértőt. A szakértő véleményét – tekintettel arra, hogy a panaszos volt felesége több időpont egyeztetése után sem jelent meg a gyermekkel a vizsgálaton – 2005 márciusában küldte meg a gyámhivatalnak. A gyámhivatal a szakvélemény kézhezvétele után három hónap, az eljárás megindulása után több mint egy év múlva szabályozta újra a kapcsolattartást.
Igaz, hogy az eljárás idején hatályos, az államigazgatási eljárás általános szabályairól szóló 1957. évi IV. törvény nem tette lehetővé a szakvélemény megérkezéséig az eljárás felfüggesztését. Mindenképpen indokolatlan volt azonban, hogy a gyámhivatal az eljárás megindulása után négy hónap múlva tartott tárgyalást, a szakértőt a tárgyalást követő két hónap múlva rendelte ki és a szakvélemény kézhezvétele után a határozatot három hónap múlva hozta meg. 
A panaszos a kapcsolattartás újraszabályozása tárgyában indult eljárás során több alkalommal jelezte, hogy a gyermek anyja nem az érvényben lévő szabályozásnak megfelelően biztosítja a kapcsolattartást. A panaszos ezen bejelentéseit a gyámhivatal gyakorlatilag figyelmen kívül hagyta, nem vizsgálta azok valóságtartalmát, a kérelmekről határozatot nem hozott.
Megállapítottam, hogy a gyámhivatal részben indokolatlanul késedelmes eljárásával, a panaszos jelzéseinek figyelmemen kívül hagyásával, továbbá a határozathozatal elmulasztásával is visszásságot okozott a jogállamiságból eredő jogbiztonság követelményével, továbbá a jogorvoslathoz való joggal összefüggésben.
A kapcsolattartás újraszabályozása tárgyában indult másodfokú eljárásban a megyei gyámhivatal – tekintettel arra, hogy a tényállás tisztázása érdekében a gyermek és a szülei személyes meghallgatását szükségesnek tartotta – eljárását meghosszabbította, a meghosszabbított határidőn belül szabályozta a kapcsolattartást.
A megyei gyámhivatal eljárása a vonatkozó jogszabályoknak megfelelt, alkotmányos joggal összefüggő visszásságot nem okozott.
A vizsgálatom során feltárt jogsértések és az alkotmányos joggal összefüggő visszásságok jövőbeli elkerülése érdekében az Obtv. 21. § (1) bekezdésben kapott felhatalmazásom alapján 
kezdeményezem:
– Dunaújváros Megyei Jogú Város Gyámhivatala, továbbá a Fejér Megyei Közigazgatási Hivatal Szociális és Gyámhivatala vezetőjénél, hogy a jövőben határozataikat a közigazgatási hatósági eljárás és szolgáltatás általános szabályairól szóló 2004. évi CXL. törvényben előírt határidőben hozzák meg. 
– Dunaújváros Megyei Jogú Város Gyámhivatala vezetőjénél, hogy a jövőben a költségtérítés megfizetésére kötelező határozatokban rendelkezzen a teljesítés határidejéről és módjáról, annak elmaradása esetén rendelkezzen a pénzfizetési kötelezettség végrehajtásáról.
A rendelkezésemre bocsátott iratok tanulmányozása során azt is megállapítottam, hogy az apai kapcsolattartás során keletkezett konfliktusuk rendezése során a szülők egyike sem érzékelte, hogy a hatósági kényszer nem oldja fel a közöttük meglévő konfliktusokat, éppen közös gyermekük egészséges fejlődése és jövője érdekében együtt kellene működniük. A szülők együttműködésre képtelenek, de a hatóság döntését sem fogadják el, a határozatokat rendszerint mindketten megfellebbezik. Gyermekük – ha hagynák – mindkettőjükhöz kötődne, szívesen él az édesanyjával, annak férjével és féltestvéreivel, de szeret édesapjánál is lenni. A gyermek ebben az évben betölti 15. életévét. Ilyen korú gyermeknél a kapcsolattartás terén szükséges a szülők rugalmassága, vagyis, hogy mindkét szülő vegye figyelembe a gyermek életkorát, programjait, kívánságait, a döntést ne a hatóságtól várják.
A gyermekek védelméről és a gyámügyi igazgatásról szóló 1997. évi XXXI. törvény az országgyűlési biztos kötelezettségévé teszi, hogy a gyermekek alkotmányos jogait érintő visszaéléseket kivizsgálja, orvoslásuk érdekében intézkedéseket kezdeményezzen. Az Obtv. előírásai az országgyűlési biztosnak csak arra nyújtanak lehetőséget, hogy a gyermekeknek ezt a védelmet a hatóságokkal, illetőleg az államigazgatási jogkörben eljáró egyéb szervekkel szemben nyújtsa. Vizsgálatom során a hatóságok mulasztásait feltártam, az Obtv. azonban nem hatalmaz fel arra, hogy magánszemélyek – adott esetben a szülők gyermeküknek esetlegesen alkotmányos jogsérelmet okozó – magatartását vizsgáljam, ezért jelentésem erre vonatkozó megállapításokat nem tartalmaz.

Budapest, 2006. május 16.

Takács Albert sk.

Melléklet: Az ügy jogszabályi háttere
1957. évi IV. törvény az államigazgatási eljárásról (Áe.) [Hatályos 2005. október 31-ig]
7. § (1) A közigazgatási szerv a hatáskörét és az illetékességét az eljárás minden szakaszában hivatalból köteles vizsgálni. Ha azt állapítja meg, hogy az ügyben nincs hatásköre, vagy nem illetékes, az ügyet haladéktalanul átteszi a hatáskörrel rendelkező illetékes közigazgatási szervhez, és erről az ügyfelet egyidejűleg értesíti.
15. § (1) Az érdemi határozatot a kérelem előterjesztésétől, illetőleg az eljárás hivatalból történt megindításától számított harminc napon belül - kiskorú ügyfél esetében soron kívül, de legkésőbb tizenöt napon belül - kell meghozni. Ennél rövidebb határidőt bármely jogszabály, hosszabbat pedig csak törvény, törvényerejű rendelet vagy kormányrendelet állapíthat meg. (5) Az eljáró közigazgatási szerv vezetője a határidőt indokolt esetben egy ízben legfeljebb harminc nappal meghosszabbíthatja. Erről - kérelemre indult eljárás esetén - az ügyfelet értesíteni kell.
63. § (1) A fellebbezésnek a határozat végrehajtására halasztó hatálya van, kivéve ha a közigazgatási szerv a határozat azonnali végrehajtását rendelte el.
77. § (1) A közigazgatási szerv első fokú határozata jogerős és végrehajtható, ha a határozat ellen határidőn belül nem fellebbeztek, a fellebbezésről lemondtak, vagy a fellebbezést e törvény kizárja. (2) Végrehajtható az az első fokú határozat is, amelynek azonnali végrehajtását a közigazgatási szerv elrendelte. (3) Az ügyben másodfokon hozott határozat a közléssel válik jogerőssé. A jogerős határozat végrehajtható, kivéve ha a bírósági felülvizsgálata kérhető.
78. § (1) A határozat végrehajtását - ha jogszabály másként nem rendelkezik - az első fokon eljárt közigazgatási szerv rendeli el.

149/1997. (IX. 10.) Korm. Rendelet a gyámhatóságokról, valamint a gyermekvédelmi és gyámügyi eljárásról (Gyer.) [Hatályos: 2005. december 31-ig.]
29. § (1) A gyámhivatal vita esetében a kapcsolattartást bármelyik fél kérelmére szabályozza, kivéve, ha a szülő és a gyermek kapcsolattartásának megállapítása a bíróság hatáskörébe tartozik.
33. § (1) A gyermek fejlődését veszélyezteti, ha a szülő vagy más kapcsolattartásra jogosult a gyermeket a szülő vagy a gyermeket gondozó más személy ellen neveli, illetve a kapcsolattartásra vonatkozó jogerős határozatnak szándékosan és ismételten nem tesz eleget. (2) Ha a gyermeket nevelő szülő vagy más személy a kapcsolattartást szabályozó határozatnak önhibájából nem tesz eleget, a gyámhivatal határozatban figyelmezteti magatartásának következményeire. A határozat tartalmazza a gyermeket nevelő szülő vagy más személy felhívását a jogellenes magatartás megszüntetésére, illetve a jogellenes magatartás fenntartásának jogkövetkezményeire. (3) A (2) bekezdésben foglaltak eredménytelensége esetén, feltéve, hogy a figyelmeztetés kézhezvételétől számítva még nem telt el 1 év, a gyámhivatal az Áe. végrehajtásra vonatkozó szabályait az e rendeletben foglalt eltéréssel alkalmazza. (4) A gyámhivatal által kiszabott végrehajtási bírság behajtására az Áe. 79. §-ában foglaltakat kell alkalmazni azzal az eltéréssel, hogy a gyámhivatal által kiszabott végrehajtási bírság adók módjára történő behajtásáról a kötelezett lakóhelye szerinti, adóügyi hatáskörben eljáró jegyző gondoskodik, aki ennek megtörténtéről értesíti az illetékes gyámhivatalt. (6) Ha a gyermeket nevelő szülő vagy más személy a gyermeket bizonyíthatóan folyamatosan a jogosult ellen neveli és a kapcsolattartásra vonatkozó határozatnak a végrehajtási intézkedések ellenére sem tesz eleget, a bíróságnál a gyermek elhelyezésének megváltoztatása iránti per indításának van helye. (7) Ha a gyermeket nevelő szülő vagy más személy a kapcsolattartást szabályozó jogerős határozatnak önhibájából nem tesz eleget, a gyámhivatal őt a jogosultnak a kapcsolattartás meghiúsítása folytán keletkezett igazolt költségei (pl. utazási költség) viselésére kötelezi.
79. § (1) Ha a határozat pénz megfizetését rendeli el és a kötelezett magánszemély ezt nem teljesíti, az első fokon eljárt közigazgatási szerv felhívja a kötelezett munkáltatóját (a járandóságot folyósító szervet), hogy a határozatban megjelölt összeget a kötelezett munkabéréből, juttatásából, követeléséből - szövetkezeti tag esetében a munkaviszony jellegű jogviszony alapján járó munkadíjából - (a továbbiakban: munkabéréből) vonja le és utalja át, illetőleg fizesse ki a jogosultnak. (2) Ha az (1) bekezdés szerinti közvetlen letiltásra nincs lehetőség, vagy az nem vezetett, illetőleg aránytalanul hosszú idő múlva vezetne eredményre, a munkabér mellett a kötelezett egyéb vagyontárgyait is végrehajtás alá kell vonni. Ilyenkor a végrehajtást az adóhatóság foganatosítja az adóigazgatási eljárás általános szabályai szerint.