Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa általános helyettesének
Jelentése
az OBH 5763/2005. számú ügyben 

Előadó: dr. Győrffy Zsuzsanna
Az eljárás megindulása
A panaszos nevelőszülő beadványa szerint 2000-től két, gyermekvédelmi gondoskodásban élő kiskorút nevelt. A kislányt négy és fél éves, a kisfiút kéthetes korában helyezte a Szabolcs-Szatmár-Bereg Megyei Önkormányzat Területi Gyermekvédelmi Központja (a továbbiakban: gyermekvédelmi központ) a panaszos gondozásába. 
A gyermekek 2005. szeptember 19-én találkoztak először az olasz állampolgárságú, őket örökbefogadni szándékozó házaspárral. A jövendő örökbefogadó szülők három napon keresztül ismerkedtek a gyermekekkel, majd a Nyírbátori Városi Gyámhivatal (a továbbiakban: gyámhivatal) a gyermekeket a 30 napos kötelező gondozási időre az örökbefogadni szándékozókhoz helyezte Budapestre. 
Az örökbefogadók és a gyermekek között a kapcsolat alakulása nem volt zökkenőmentes. Pszichológus segítségét kérték, a panaszost a konfliktus rendezésébe nem vonták be. A panaszos a kötelező gondozási idő alatt telefonon is csak ritkán érintkezhetett a gyermekekkel. A panaszos álláspontja szerint az eljárás súlyosan sértette a gyermekek érdekét, jogait.
A beadványban foglaltakkal kapcsolatban alkotmányos jogok sérelmének gyanúja merült fel, ezért az Obtv. 16 § (1) bekezdésének értelmében vizsgálatot indítottam. A gyámhivatal vezetőjétől és a gyermekvédelmi központ igazgatójától a beadványban foglaltakról tájékoztatatást és az örökbefogadási eljárás során született dokumentumok másolatának rendelkezésemre bocsátását kértem. 

A megállapított tényállás
A panaszosnál nevelkedő kisfiú 2000. május 2-án született. Édesanyja a kórházban hagyta és a gyámhivatalnál nyilatkozatott, hogy az újszülött nevelését átmenetileg nem tudja vállalni. Az anya a gyermek ideiglenes hatályú nevelőszülőhöz helyezéséhez hozzájárult, de a gyermekről nem mondott le. Nyírbátor Város jegyzője a kisfiút 3682/2000. számú, 2000. május 19-én kelt határozatával ideiglenes hatállyal a panaszoshoz helyezte. 
Az anya italozó életmódja miatt az 1996. október 30-án született leányáról sem gondoskodott megfelelően, ezért a kislányt a jegyző 2000. június 27-én, 4954/2000. számú határozatával ideiglenes hatállyal ugyancsak a panaszos gondozásába helyezte. 
A gyámhivatal 767-9/2000. és 711-10/2000. számú, 2000. október 26-án kelt határozataival – a gondozási hely változatlanul hagyása mellett – mindkét gyermeket átmeneti nevelésbe vette.
A gyermekvédelmi központ igazgatója 2002. április 28-án a gyámhivataltól – tekintettel arra, hogy a vér szerinti szülők 2001-ben egyszer sem látogatták meg őket – kérte mindkét gyermek örökbefogadhatóvá nyilvánítását. Az igazgató a kérelemben tájékoztatta a gyámhivatalt arról, hogy a kiskorúak örökbeadására reális esély van.
A nevelőszülői tanácsadó 2003. március 31-én kelt feljegyzése szerint a gyermekeknek 2001. óta nincs vér szerinti szüleikkel kapcsolata, ezért ő is javasolta mindkét gyermek örökbefogadhatóvá nyilvánítását. A gyermekvédelmi központ igazgatója 2003. április 24-én továbbította a nevelőszülői tanácsadó véleményét a gyámhivatalnak, egyúttal kezdeményezte a gyermekek átmeneti nevelésbe vételének soron kívüli felülvizsgálatát örökbefogadhatóvá nyilvánításuk érdekében.
2003. november 25-én a gyermekvédelmi központ sürgette a kiskorúak örökbefogadhatóvá nyilvánítását.
A gyámhivatal a gyermekek örökbefogadhatóvá nyilvánítása tárgyában 2003. december 12-én tárgyalást tartott. 
A gyámhivatal a kisfiút 270/2004. számú 2004. január 30-án kelt, a kislányt 426-9/2004. számú, 2004. február 14-én kelt határozatával örökbefogadhatóvá nyilvánította.
A gyermekvédelmi központ igazgatója – figyelemmel arra, hogy a megyei nyilvántartásban nem volt olyan örökbefogadni szándékozó személy, aki a két kiskorút együtt fogadta volna örökbe – a gyermekek adatait hazai, illetve külföldi örökbefogadásuk elősegítése érdekében megküldte a Nemzeti Család és Szociálpolitikai Intézetnek (a továbbiakban: NCSSZI).
Az NCSSZI örökbefogadási referense 2005. március 31-én tájékoztatta a gyermekvédelmi központ igazgatóját arról, hogy a gyermekek örökbefogadására az országos nyilvántartásból nem tud magyar jelentkezőt ajánlani, a külföldi jelentkezők közül egy olasz házaspárra tett javaslatot.
Az olasz házaspár 2005. május 10-én meglátogatta a gyermekeket a nevelőszülőnél, a személyes találkozás után örökbefogadási szándékuktól elálltak.
Az örökbefogadási referens 2005. július 27-én újabb olasz házaspárt javasolt a kiskorúak örökbefogadására.
A másodikként örökbefogadásukra jelentkező olasz házaspár először 2005. szeptember 16-án látogatta meg a testvérpárt a nevelőszülőnél. A személyes találkozás után a házaspár rendszeresen látogatta a gyermekeket, jó kapcsolat alakult ki közöttük, a gyermekek szívesen voltak velük. A gyermekvédelmi központ igazgatója és a kiskorúak részére kirendelt eseti gondnok 2005. szeptember 21-én kérték a gyámhivataltól, hogy a gyermekeket a kötelező gondozási időre helyezze ki a jövendő örökbefogadókhoz.  
A gyámhivatal 212-13/2005. és 213-14/2005. számú, 2005. szeptember 23-án kelt határozataival a testvérpárt az egyhónapos kötelező gondozási időre a jövendő örökbefogadókhoz helyezte. 
Az egy hónapos kötelező gondozási idő alatt – feltehetőleg a nevelőszülőhöz való kötődés miatt – a gyermekek és az örökbefogadók között nem alakult zökkenőmentesen a kapcsolat. A jövendő örökbefogadók ezért az őket képviselő ügyvédi irodától segítséget kértek a gyermekek pszichológiai vizsgálatához és kezeléséhez.
A 2005. október 20-án kelt szakvélemény szerint a kislány ”... lelkileg nem volt felkészülve az örökbefogadásra….Az örökbefogadásra váró házaspár iránt érzett szeretet, kötődés kialakulóban van, azonban a tartósan megtapasztalt védő, meleg, biztonságot nyújtó családi légkör lesz képes megszilárdítani benne a bizalmat és az oda-vissza működő érzelmi kötődést. P. harmonikus személyiségfejlődése érdekében mindenképpen javasolt a mielőbbi családi állapotának rendezése pszichológiai támogatás mellett.” A kisfiú „…Az örökbefogadni szándékozó házaspár pozitív érzéseket indított el benne, de eleinte nem tudott teljesen bízni bennük. A kapcsolat egyre jobban erősödik. Mindkét oldalról – a házaspár és a gyermek részéről is – a ragaszkodás fokozódik. A olasz házaspár végig együttműködő volt. Nyitottak voltak a tanácsokra. A foglakozásokon érdeklődést mutattak a gyermek pszichés állapotával kapcsolatban. A gyermek elmondása szerint rendszeresen programokat szerveztek együtt játszottak. J. egészséges személyiségfejlődése érdekében javasolt családi állapotának rendezése pszichológiai gondozás mellett.”
A felmerült problémák miatt 2005. október 15-én a gyermekvédelmi központ igazgatója is – tolmács kíséretével – meglátogatta a gyermekeket. A tapasztaltak, a gyermekekkel és a jövendő örökbefogadókkal való beszélgetés után a gyámhivatalnak az igazgató javasolta a gyermekek örökbeadását. Javasolta, hogy az engedélyezés előtt pszichológus szakember is mondjon véleményt arról, hogy az örökbeadás a gyermekek érdekét szolgálja-e.
A panaszos 2005. október 21-én idézés nélkül megjelent a gyámhivatalban és elmondta, hogy a gyermekekkel és a szociálpedagógussal való telefonbeszélgetés alapján aggályosnak tartja a gyermekek örökbefogadását. A panaszos véleménye szerint az örökbefogadni szándékozó szülők és a gyermekek között nem alakult ki megfelelő érzelmi kapcsolat, kétségei voltak afelől, hogy a gyermekek zökkenőmentesen élik meg az örökbefogadást. A panaszos kérte, hogy az örökbefogadási eljárás során a gyámhivatal – a gyermekek érdekeit szem előtt tartva – vegye figyelembe az általa elmondottakat, kérte, hogy bejelentéséről tájékoztassák a gyermekvédelmi központot. A panaszost a gyermekvédelmi központ igazgatója már a bejelentés előtt tájékoztatta, a felmerült problémákról, továbbá arról, hogy azok megoldásához pszichológus segítségét kérték.
A gyámhivatal a panaszossal felvett jegyzőkönyvet megküldte a gyermekvédelmi központ igazgatójának.
A gyermekeket vizsgáló másik pszichológus szakvéleménye 2005. október 24-én kelt. Ennek összegzése szerint „A gyermekek viselkedésében a nevelőcsaládból való elszakadás traumatikus élményének (ami természetes folyamat ebben a helyzetben) jelei megmutatkoznak, de nincsenek krízishelyzetben. Az örökbefogadást, az örökbefogadó szülőket elfogadják, a velük szembeni bizalom, kötődés kialakulóban van. Jelenleg pszichésen labilisak. Harmonikus személyiségfejlődésük érdekében javasolt a mielőbbi örökbeadás, s ezzel a családi állapotuk végleges rendezése. Az Olaszországba történő megérkezésük után ajánlott az új környezetbe való beilleszkedés érdekében a pszichológiai gondozást minél hamarabb elkezdeni.”
2005. október 25-én a gyermekeket a gyámhivatal nyilatkoztatta. Mielőtt a gyámhivatalba érkeztek a gyermekek találkoztak a panaszossal. Tekintettel arra, hogy a kisfiút gyakorlatilag születésétől kezdve nevelte a panaszos, az ő kötődése erősebb volt, a személyes találkozás feltehetőleg felzaklatta a gyermeket. A kislány az ügyintézőnek elmondta, hogy jól érezte magát a jövendő örökbefogadóknál, szeretne Olaszországba menni. A kisfiú nyilatkozata szerint ő igazából nem szívesen menne Olaszországba, de ha nővére megy, akkor ő is szeretne vele menni. 
Ugyanezen a napon a gyámhivatal meghallgatta a gyermekek eseti gondnokát, a gyermekvédelmi központ két munkatársát, a tolmácsot, és a panaszost. Az ügyintéző tájékoztatta a jelenlevőket, hogy a gyermekek örökbefogadásának engedélyezéséről a pszichológiai vélemények ismeretében és a jövendő örökbefogadók meghallgatása után fog dönteni. Az ügyintéző kérte a panaszost, hogy tegyen meg mindent a gyermekek lelki egyensúlyának helyreállítása érdekében. 
A gyámhivatal 212-23/2005. és 213-24/2005. számú, 2005. október 26-án kelt és ugyanazon a napon jogerős határozataival a kiskorúak olaszországi örökbefogadását engedélyezte. 

Az ügy jogszabályi háttere
A Magyar Köztársaság Alkotmánya
2. § (1) A Magyar Köztársaság független, demokratikus jogállam.
15. § A Magyar Köztársaság védi a házasság és a család intézményét.
67. § (1) A Magyar Köztársaságban minden gyermeknek joga van a családja, az állam és a társadalom részéről arra a védelemre és gondoskodásra, amely a megfelelő testi, szellemi és erkölcsi fejlődéséhez szükséges.

1952. évi IV. törvény a házasságról, a családról és a gyámságról (Csjt.)
[hatályos: 1998. 07.01. 2002. 12. 31-éig]
46. § Az örökbefogadás célja az, hogy az örökbefogadó, valamint annak rokonai és az örökbefogadott között családi kapcsolatot létesítsen és elsősorban az olyan kiskorúak családi nevelését biztosítsa, akiknek szülei nem élnek, vagy akiket szüleik megfelelően nevelni nem képesek.
48/A. § (1) A gyámhivatal az átmeneti nevelésbe vett gyermeket örökbefogadhatónak nyilvánítja, ha a szülő gyermekével önhibájából egy éve nem tart rendszeres kapcsolatot, életvitelén, körülményein nem változtat, és emiatt az átmeneti nevelés nem szüntethető meg. Erre a jogkövetkezményre a szülőt az átmeneti nevelést elrendelő határozatban figyelmeztetni kell.
49. § (1) Az örökbefogadást az előző rendelkezésekben megszabott feltételek esetében sem lehet engedélyezni, ha az a kiskorú érdekeivel ellentétben áll, vagy a közérdeket egyébként sérti, illetve, ha akár a felek, akár az eljárásban egyéb módon közreműködő személyek vagy szervezetek részére haszonszerzéssel jár. (2) A gyermek külföldre történő örökbefogadása - a rokonok, illetve a szülő házastársa által történő örökbefogadás kivételével - csak örökbefogadhatóvá nyilvánított intézeti nevelt, valamint állami nevelt gyermek esetében engedélyezhető, feltéve, hogy a gyermek örökbefogadására belföldön nem került sor, mivel azt nem kezdeményezték, illetve örökbefogadása érdekében tett intézkedések nem vezettek eredményre.

1997. évi XXXI. tv. a gyermekek védelméről és a gyámügyi igazgatásról (Gyvt.)
7. § (1) A gyermek szüleitől vagy más hozzátartozóitól csak saját érdekében, törvényben meghatározott esetekben és módon választható el. A gyermeket kizárólag anyagi okból fennálló veszélyeztetettség miatt nem szabad családjától elválasztani. (2) A gyermeknek joga van - örökbefogadó családban vagy más, családot pótló ellátás formájában - a szülői vagy más hozzátartozói gondoskodást helyettesítő védelemhez.
39. § (5) A gyermekjóléti szolgáltatás feladata a családjából kiemelt gyermek visszahelyezése érdekében a) a családgondozás biztosítása - az otthont nyújtó ellátást, illetve a területi gyermekvédelmi szakszolgáltatást végző intézménnyel együttműködve - a család gyermeknevelési körülményeinek megteremtéséhez, javításához, a szülő és a gyermek közötti kapcsolat helyreállításához,
55. § (1) A nevelőszülő - a működtető által elkészített egyéni gondozási-nevelési terv alapján - a saját háztartásában nyújt teljes körű ellátást az ideiglenes hatállyal elhelyezett, az átmeneti és a tartós nevelésbe vett gyermeknek, valamint az utógondozói ellátásban részesülő fiatal felnőttnek.
Ennek érdekében különösen a) elősegíti a gyermek testi, értelmi, érzelmi és erkölcsi fejlődését, személyisége kibontakozását, b) elősegíti - a működtető támogatásával - a gyermek vér szerinti családjába való visszakerülését és ennek érdekében együttműködik a családdal, vagy ha ez nem lehetséges, illetve ez nem áll a gyermek érdekében, örökbefogadó családnál történő elhelyezését,
72. § (1) Ha a gyermek felügyelet nélkül marad, vagy testi, értelmi, érzelmi és erkölcsi fejlődését családi környezete súlyosan veszélyezteti és emiatt a gyermek azonnali elhelyezése szükséges, a települési önkormányzat jegyzője, a gyámhivatal, valamint a bíróság, a rendőrség, az ügyészség, a büntetés-végrehajtási intézet parancsnoksága (a továbbiakban: beutaló szerv) a szakellátás keretében a gyermeket ideiglenesen b) a legközelebbi ideiglenes gondozási feladatokat is ellátó nevelőszülőnél, vagy ha erre nincs lehetőség, gyermekotthonban vagy más bentlakásos intézményben
73. § (1) Az illetékes gyámhivatal az ideiglenes hatályú elhelyezést követően - függetlenül attól, hogy arra mely beutaló szerv intézkedése alapján került sor - 30 napon belül megvizsgálja, hogy a) megszüntethető-e az ideiglenes hatályú elhelyezés, b) az ideiglenes hatályú elhelyezés fenntartása vagy megváltoztatása mellett fennállnak-e a gyermekelhelyezés megváltoztatása, illetve a szülői felügyelet megszüntetése iránti perindítás feltételei.
77. § (1) A gyámhivatal a gyermeket átmeneti nevelésbe veszi, ha a gyermek fejlődését a családi környezete veszélyezteti, és veszélyeztetettségét az alapellátás keretében biztosított szolgáltatásokkal, valamint a védelembe vétellel nem lehetett megszüntetni, illetve attól eredmény nem várható, továbbá, ha a gyermek megfelelő gondozása a családján belül nem biztosítható. Az átmeneti nevelésbe vétellel egyidejűleg a gyámhivatal a gyermeket nevelőszülőnél vagy - ha ez nem lehetséges - gyermekotthonban, illetve más bentlakásos intézményben helyezi el és gyámot (hivatásos gyámot) rendel.
79. § (1) A gyámhivatal az átmeneti nevelésbe vétel feltételeinek fennállását a gyám (hivatásos gyám) tájékoztatása alapján évente felülvizsgálja, és ennek során dönt az egyéni elhelyezési terv fenntartásáról vagy módosításáról.
80. § (1) A gyámhivatal a gyermeket tartós nevelésbe veszi, ha a) a szülő (szülők) felügyeleti jogának megszüntetése miatt vagy más okból a gyermeknek nincs felügyeletet gyakorló szülője….
113. § (1) A városi gyámhivatal pert indíthat, illetve kezdeményezhet c) a szülői felügyelet megszüntetése vagy visszaállítása,

149/1997. (IX. 10.) Korm. rendelet, a gyámhatóságokról, valamint a gyermekvédelmi és gyámügyi eljárásról (Gyer.) [hatályos 1997.11. 01-2003. 02. 14.]
96. § (3) Az ideiglenes hatályú elhelyezés időtartama legfeljebb 30 nap, kivéve, ha az ideiglenes hatályú elhelyezés vizsgálatára jogosult gyámhivatal pert indított a gyermek elhelyezése, elhelyezésének megváltoztatása vagy a szülői felügyelet megszüntetése iránt.

15/1998. (IV. 30.) NM rendelet, a személyes gondoskodást nyújtó gyermekjóléti, gyermekvédelmi intézmények, valamint személyek szakmai feladatairól és működésük feltételeiről
151. § (1) A szakszolgálat folyamatosan figyelemmel kíséri a nevelőszülőnél vagy más bentlakásos intézményben elhelyezett gondozott gyermek és szülője kapcsolattartásának alakulását, illetve a szülőnek a nevelőszülővel vagy a gondozó intézménnyel való együttműködését, és erről megkeresésre, ennek hiányában félévente tájékoztatja a gyámhivatalt. (2) A szakszolgálat a gyámi tanácsadó, a gyermek gyámja, valamint a gondozó intézmény vagy személy jelzésére, a házasságról, a családról és a gyámságról szóló 1952. évi IV. törvény 48/A. §-ának (1)-(2) bekezdésében meghatározott esetekben a gyermek örökbe fogadhatónak nyilvánítását javasolhatja a gyámhivatalnak. A javaslatban arra is ki kell térni, hogy a szakszolgálat által vezetett nyilvántartásban szerepel-e olyan örökbe fogadni szándékozó személy, aki a gyermeket örökbe fogadná.

A vizsgálat megállapításai
A gyermekvédelmi szakellátásban – gyermekotthonban, lakásotthonban, vagy nevelőszülőnél nevelkedő kiskorúak esetében – az elsődleges feladat az úgynevezett „hazagondozás”, vagyis a gyermek vér szerinti családjának kell segítséget nyújtani a gyermeknevelés körülményeinek megteremtéséhez, javításához, a szülő és a gyermek közötti kapcsolat helyreállításához. Ha „hazagondozás” nem lehetséges, vagy eredménytelennek bizonyul, a Gyvt. szerint a gyermeknek akkor is joga van - örökbefogadó családban vagy más, családot pótló ellátás formájában - a szülői vagy más hozzátartozói gondoskodást helyettesítő védelemhez. A Gyvt. tehát azokban az esetekben, ahol a vérszerinti szülő nem alkalmas gyermeknevelésre, a gyermek sorsának végleges rendezése érdekében az örökbeadást részesíti előnyben. A családot pótló ellátások között első helyen a gyermek nevelőszőlőhöz helyezése, majd lakásotthoni, illetve gyermekotthoni, elhelyezése szerepel. 
A nevelőszülőknek a Gyvt.–ben megfogalmazott kötelessége, – és erre a munkájukra felkészítő tanfolyamon is kiemelt hangsúlyt fektetnek – hogy a gyermek vér szerinti családjába való visszakerülését, ha ez nem lehetséges, illetve ez nem áll a gyermek érdekében, örökbefogadó családnál való elhelyezését elősegítsék.
Azzal, hogy a testvérpár örökbeadását a gyermekvédelmi központ igazgatója kezdeményezte, a gyermekek sorsát kívánta megnyugtatóan rendezni. Belföldi örökbefogadó hiányában – jogszerűen – kísérelték meg a gyermekek külföldi örökbeadását. A jövendő örökbefogadók az első személyes találkozást követően rendszeresen találkoztak a gyermekekkel, jó kapcsolatot alakítottak ki velük. A gyámhivatal a fentiek ismeretében helyezte ki a kiskorúakat a kötelező egyhónapos gondozási időre az olasz házaspárhoz. 
A kötelező gondozásra való kihelyezés után derült ki, hogy a gyermekeknek problémát okoz a megszokott személytől való elszakadás, a környezetváltozás. A kisfiút szinte születésétől, a kislányt négy és fél éves korától több mint öt évig nevelte a panaszos. Ilyen esetben természetes és azt a pszichológiai szakvélemény is alátámasztotta, hogy a gyermekek traumatikus élményként élték meg a nevelőcsaládtól való elszakadást. A jövendő örökbefogadók ezt észlelve szakember segítségét kérték. A gyermekvédelmi központ igazgatója a problémáról való tudomásszerzést követően személyesen győződött meg annak súlyosságáról, az örökbefogadás engedélyezése előtt kérte, hogy a gyermekeket egy másik szakértő is vizsgálja meg. Mindkét szakértő – a gyermekek pszichológiai gondozása mellet – javasolta örökbeadásukat. A gyámhivatal a szakvélemények ismeretében, a kiskorúak személyes meghallgatása után hozta meg döntését. 
Megállapítottam, hogy a testvérpár örökbeadása során a gyámhivatal és a gyermekvédelmi központ eljárása a hatályos jogszabályoknak megfelelt, alkotmányos joggal összefüggő visszásságot nem okozott. 
Figyelemmel azonban arra, hogy a családi kapcsolatokkal huzamosabb ideje nem rendelkező gyermekeket a gyámhivatal nevelőszülőnél nevelkedésüknek csak negyedik évében nyilvánította örökbefogadhatóvá, az Obtv. 16. § (2) bekezdésben kapott felhatalmazásom alapján a gyámhivatal ezen eljárását hivatalból vizsgáltam.
A Gyer. előírása szerint az ideiglenes elhelyezés időtartama - a perindítás esetét kivéve - legfeljebb 30 nap lehet. Ennek ellenére a gyámhivatal a kisfiú ideiglenes hatályú elhelyezését követő ötödik hónapban rendelte el átmeneti nevelésbe vételét. A kislányt pedig négy hónap elteltével vette átmeneti nevelésbe a hatóság. Az előzmények alapján a gyermekeknek nem volt reális esélye arra, hogy vér szerinti családjukba visszakerüljenek. A gyámhivatal késedelmes határozathozatala tehát indokolatlan volt.
Megállapítottam, hogy a gyámhivatal indokolatlanul elhúzódó eljárása sértette a jogállamiságból eredő jogbiztonság követelményét,, ezen belül a tisztességes eljáráshoz való jogot.
A gyermekvédelmi központ igazgatója 2002 tavaszán – a családi kapcsolat hiányára hivatkozva – javasolta a gyámhivatalnak a gyermekek örökbefogadhatóvá nyilvánítását. A rendelkezésemre álló iratok szerint a javaslatra a gyámhivatal nem is reagált. 2003 áprilisában a gyermekvédelmi központ igazgatója a kérést megismételte, majd novemberben sürgette a gyámhivatalt.
A gyámhivatal a gyermekek örökbefogadhatóvá nyilvánítása tárgyában az első kérelem benyújtásától számítva közel három év múlva döntött. A kislány ekkor már majdnem nyolc, a kisfiú majdnem négy éves volt. Az időmúlásra tekintettel a gyermekek esélye örökbefogadásukra csökkent. A testvérpár együttes hazai örökbefogadására egyáltalán nem volt jelentkező, azt már csak külföldön lehetett megkísérelni. A kiskorúak nevelőszülőhöz való kötődése öt év után már olyan erős volt, hogy leválasztásukhoz pszichológus segítségére volt szükség, sőt kezelésük folytatása örökbefogadásuk után is szükségessé vált.
Megállapítottam, hogy a gyámhivatal előzőekben ismertetett eljárása is visszásságot okozott a jogállamiságból eredő jogbiztonság követelményével valamint, a gyermeket az állam és a társadalom részéről megillető kiemelt védelemhez fűződő jogával, végül a családhoz való joggal összefüggésben.

Kezdeményezés
Annak érdekében, hogy a jövőben a gyermekek örökbefogadhatóvá nyilvánítási eljárása ne húzódjon el, a gyámhivatal köztisztviselői felett munkáltatói jogokat gyakorló Nyírbátor Város Önkormányzatának jegyzőjét arra kérem, hogy hívja fel a vizsgálatomban érintett gyámhivatal vezetőjének és munkatársainak figyelmét a mindenkor hatályos jogszabályokban előírt határidők maradéktalan betartására.

Budapest, 2006. június 22.
Takács Albert sk.