Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa általános helyettesének
Jelentése
az OBH 5624/2005. számú ügyben

Előadó: dr. Fogarassy Edit
A vizsgálat megindítása
A Hivatalomhoz forduló panaszos beadványában a vele szemben folytatott szabálysértési eljárást, illetve a szabálysértési határozat kézbesítésének a körülményeit sérelmezte.
A panasz alapján alkotmányos jogokat érintő visszásság gyanújára tekintettel vizsgálatot rendeltem el, melynek keretében – a panaszos hiánypótlásra való felhívását követően – a VII. kerületi Rendőrkapitányság vezetőjétől a szabálysértési eljárásban keletkezett iratok másolatának a megküldését kértem. 

Az érintett alkotmányos jogok
A Magyar Köztársaság Alkotmánya
2. § (1) A Magyar Köztársaság független, demokratikus jogállam. (A jogállamiság elvéből levezethető jogbiztonság követelménye, és a tisztességes eljáráshoz való jog)
57. § (5) A Magyar Köztársaságban a törvényben meghatározottak szerint mindenki jogorvoslattal élhet az olyan bírósági, közigazgatási és más hatósági döntés ellen, amely a jogát vagy jogos érdekét sérti. A jogorvoslati jogot - a jogviták ésszerű időn belüli elbírálásának érdekében, azzal arányosan - a jelenlévő országgyűlési képviselők kétharmadának szavazatával elfogadott törvény korlátozhatja.

Alkalmazott jogszabályok
1999. évi LXIX. törvény a szabálysértésekről (Sztv.)
38. § (1) Az eljárásra az eljárás alá vont személy lakóhelye szerinti szabálysértési hatóság illetékes.
54. § (1) Tanúként az hallgatható meg, akinek olyan tényről van tudomása, amelynek a szabálysértési ügy szempontjából jelentősége van. (2) A tanú idézésre köteles megjelenni és - ha e törvény nem tesz kivételt - vallomást tenni.
57. § (1) A tanúvallomást megtagadhatja a) az eljárás alá vont személy hozzátartozója; b) az, aki magát vagy hozzátartozóját bűncselekmény vagy szabálysértés elkövetésével vádolná, az ezzel kapcsolatos kérdésben.
71. § (1) Aki önhibáján kívül nem jelent meg a kitűzött határnapon vagy elmulasztott valamilyen határidőt, igazolási kérelmet nyújthat be. (2) Az igazolási kérelmet az elmulasztott határnaptól, illetőleg az elmulasztott határidő utolsó napjától számított nyolc napon belül lehet előterjeszteni. Ha a mulasztás az eljárás alá vont személynek (kifogásra jogosultnak), a tanúnak, a szakértőnek később jutott tudomására, vagy az akadály később szűnt meg, a nyolcnapos határidő a tudomásra jutástól, illetőleg az akadály megszűnésétől kezdődik. (3) Az elmulasztott határnaptól (határidőtől) számított három hónapon túl igazolási kérelmet nem lehet előterjeszteni. (4) Az igazolási kérelemben elő kell adni a mulasztás okát és azokat a körülményeket, amelyek a mulasztás vétlenségét valószínűsítik. Határidő elmulasztása esetén az igazolási kérelem előterjesztésével együtt az elmulasztott cselekményt is pótolni kell. Az igazolási kérelmet méltányosan kell elbírálni.
72. § (1) Az igazolási kérelemről - a (2) bekezdésben meghatározott kivétellel - az a szerv határoz, amelynek eljárása során a mulasztás történt. (2) Ha a mulasztás a kifogással kapcsolatos, az iratokat a kifogás elbírálására illetékes bíróságnak kell megküldeni. (3) Ha az igazolási kérelem helytálló, a szabálysértési hatóság, illetőleg a bíróság az eljárás folytatását rendeli el, és - az eljárás eredményétől függően - a korábbi határozatot hatályában fenntartja vagy hatályon kívül helyezi és új határozatot hoz. (4) Az igazolási kérelemnek sem az eljárás folytatására, sem a határozat végrehajtására nincs halasztó hatálya; indokolt esetben azonban a szabálysértési hatóság, illetőleg a bíróság a határozat végrehajtását felfüggesztheti.
74. § (1) Az iratokat rendszerint posta útján kell kézbesíteni. A címzett az iratot a hatóságnál is átveheti. (2) Joghatások csak a szabályszerű kézbesítéshez kapcsolódhatnak. A kézbesítés akkor tekinthető szabályszerűnek, ha annak megtörténtét a jogszabályban jogosultként megjelölt személy aláírásával ellátott tértivevény, illetőleg jegyzőkönyv vagy határozatpéldány igazolja. (3) Az iratokat a kézbesítés második megkísérlésének napját követő ötödik munkanapon kézbesítettnek kell tekinteni, ha a kézbesítés azért volt eredménytelen, mert a címzett az iratot nem vette át, illetőleg az átvételt megtagadta.
82. § (1) A szabálysértési eljárás feljelentés, illetőleg a szabálysértési hatóság részéről eljáró személy észlelése vagy tudomása alapján indulhat meg. (4) Az érdemi határozatot az eljárás megindítását követő harminc napon belül kell meghozni. Ha az ügy bonyolultsága vagy más elháríthatatlan akadály indokolja, a szabálysértési hatóság vezetője egy alkalommal az ügyintézési határidőt legfeljebb harminc nappal meghosszabbíthatja.
84. § (1) A szabálysértési hatóság az eljárást határozattal megszünteti, ha b) az eljárás adatai alapján nem állapítható meg szabálysértés elkövetése, az eljárás alá vont személy kiléte, illetve tartózkodási helye és az eljárás folytatásától sem várható eredmény;
88. § (1) A pénzbírság kiszabását, a figyelmeztetést, a járművezetéstől eltiltást, az elkobzást és a kiutasítást megállapító határozattal szemben az eljárás alá vont személy, törvényes képviselője vagy védője, a 85. § (1) bekezdésének 2. fordulatában meghatározott kártérítést illetően a sértett is a marasztaló határozatot hozó szabálysértési hatóságnál a határozat közlésétől számított nyolc napon belül kifogást nyújthat be. (2) A kifogásban elő kell adni annak okát és célját. Az ok téves megjelölése vagy hiánya miatt a kifogás érdemi elbírálását nem lehet megtagadni. (3) A kifogásban új tényt is lehet állítani, és új bizonyítékra is lehet hivatkozni.

218/1999. (XII. 28.) Korm. rendelet az egyes szabálysértésekről
53. § (1) Aki a külön jogszabályban meghatározott közúti közlekedési igazgatási szabályokat megsérti, harmincezer forintig terjedő pénzbírsággal sújtható.
54. § (1) Aki a közúti közlekedés szabályait - a 42-52. §-ban meghatározott eseteken kívül - megszegi, harmincezer forintig terjedő pénzbírsággal sújtható.

1999. évi LXXXIV. törvény a közúti közlekedési nyilvántartásról
33. § (3) A jármű üzemben tartója (tulajdonosa), ha törvény eltérően nem rendelkezik, köteles a rendőrhatóság - adatkérés célját tartalmazó - felhívására a szabályszegés elkövetésekor a járművet vezető személyről adatot szolgáltatni. Az adatszolgáltatási kötelezettség legfeljebb az adatkérést megelőző hat hónap időtartamra terjed ki. (4) Ha a jármű új tulajdonosa az (1) bekezdés b) pontjában, a jármű üzemben tartója a (3) bekezdésben meghatározott kötelezettségének önhibájából nem tett eleget, a járművet az illetékes hatóság a külön jogszabályban meghatározott időtartamra kivonja a forgalomból.

35/2000. (XI. 30.) BM rendelet a közúti közlekedési igazgatási feladatokról
97. § (2) A jármű tulajdonosa köteles a rendőrhatóság, illetve a közlekedési igazgatási hatóság felszólítására nyolc napon belül a járművet megszemlélésre (vizsgálatra) bemutatni és a járművezető személyéről adatot szolgáltatni.

1957. évi IV. törvény az államigazgatási eljárás általános szabályairól (Áe.) (2005. október 31-ig hatályos)
3. § (7) E törvény hatálya a szabálysértési és az állampolgársági eljárásra nem terjed ki.
27. § (1) Az ügyfélnek joga van ahhoz, hogy az eljárás során írásban vagy szóban nyilatkozatot tegyen, vagy a nyilatkozattételt megtagadja. Ha az ügyfél nem nyilatkozik, vagy a kért adatot nem közli, a közigazgatási szerv a rendelkezésére álló adatok alapján dönt, vagy az eljárást megszünteti. Erre az ügyfelet figyelmeztetni kell.
47/A. § (1) Nem természetes személy címzett akkor terjeszthet elő kézbesítési vélelem megdöntése iránti kérelmet, ha a kézbesítés a hivatalos iratok kézbesítésére vonatkozó jogszabályok megsértésével vagy más okból nem szabályszerűen folyt le. Természetes személy (az ügyfél vagy az eljárásban részt vevő egyéb érdekelt) kézbesítési vélelem megdöntésére irányuló kérelme akkor is előterjeszthető, ha a természetes személy címzett más, önhibáján kívüli okból nem vehette át a hivatalos iratot. (2) Kézbesítési vélelem megdöntése iránti kérelmet a címzett a kézbesítési vélelem beálltáról történő tudomásszerzéstől számított tizenöt napon belül, de legkésőbb a kézbesítési vélelem beálltától számított hat hónapos jogvesztő határidőn belül terjeszthet elő. Ha a kézbesítési vélelem következtében jogerőssé vált határozat alapján végrehajtási eljárás indul, a kézbesítési vélelem megdöntése iránti kérelem a végrehajtási eljárásról történő tudomásszerzéstől számított tizenöt napon belül akkor is előterjeszthető, ha a kézbesítési vélelem beálltától számított hat hónap eltelt.

2004. évi CXL. törvény a közigazgatási hatósági eljárás és szolgáltatás általános szabályairól (Ket.) (2005. november 1-jétől hatályos)
13. § (1) E törvény hatálya nem terjed ki a szabálysértési eljárásra, a választási eljárásra, a népszavazás előkészítésére és lebonyolítására, a területszervezési eljárásra és - az állampolgársági bizonyítvány kiadásának kivételével - az állampolgársági eljárásra.
79. § (1) Ha a postai úton történő kézbesítés azért hiúsul meg, mert a címzett vagy meghatalmazottja úgy nyilatkozik, hogy a küldeményt nem veszi át, az iratot a kézbesítés megkísérlésének napján kézbesítettnek kell tekinteni. (2) Ha az irat a hatósághoz „nem kereste” jelzéssel érkezik vissza, az iratot - az ellenkező bizonyításig - a postai kézbesítés második megkísérlésének napját követő ötödik munkanapon kézbesítettnek kell tekinteni. (3) A hatósági döntés kézbesítése esetén a hatóság a (2) bekezdés szerinti kézbesítési vélelem beálltát megalapozó hivatalos irat megküldésével nyolc napon belül értesíti az ügyfelet. (4) A kézbesítési vélelem megdöntése iránti kérelmet a címzett a kézbesítési vélelem beálltáról történő tudomásszerzéstől számított tizenöt napon belül, de legkésőbb a kézbesítési vélelem beálltától számított hat hónapos jogvesztő határidőn belül terjeszthet elő. Ha a kézbesítési vélelem következtében jogerőssé vált döntés alapján végrehajtási eljárás indul, a kézbesítési vélelem megdöntése iránti kérelmet a végrehajtási eljárásról történő tudomásszerzéstől számított tizenöt napon belül akkor is elő lehet terjeszteni, ha a kézbesítési vélelem beálltától számított hat hónap eltelt. (5) Nem természetes személy címzett csak akkor terjeszthet elő kézbesítési vélelem megdöntése iránti kérelmet, ha a kézbesítés nem szabályszerűen történt. Természetes személy a kézbesítési vélelem megdöntésére irányuló kérelmét akkor is előterjesztheti, ha önhibáján kívüli okból nem vehette át a hivatalos iratot.
Más okai lehetnek azonban annak, amikor a küldemény nem kereste jelzéssel érkezik vissza a hatósághoz. Itt éppúgy felmerülhet kórházi gyógykezelés, mint külföldi utazás vagy a lakóhelytől távolabbi tartós munkavégzés. Ilyen esetekben az ügyfél küldemény-átvételi szándékától függetlenül áll be a kézbesítési vélelem, kezdődik az ahhoz kapcsolódó határidő, ez pedig az ügyféli jogok sérüléséhez vezethet. Ezekben az esetekben a kézbesítési vélelem megdöntése iránti kérelem terjeszthető elő.

1952. évi III. törvény a Polgári Perrendtartásról (Pp.)
99/A. § (1) A 99. § (2) bekezdésben szabályozott kézbesítési vélelem megdöntése iránt - a (3) bekezdésben meghatározott okokból - a címzett mint kérelmező a kézbesítési vélelem beálltáról való tudomásszerzésétől számított tizenöt napon belül terjeszthet elő kérelmet annál a bíróságnál, amelynek eljárása alatt a kézbesítés történt. A kérelem benyújtásának a kézbesítési vélelem beállta napjától számított hat hónap elteltével - a (2) bekezdésben, illetve a 99/B. §-ban foglalt kivétellel - nincs helye. E határidő elmulasztása miatt igazolással élni nem lehet. (2) Ha a kézbesítési vélelem beállta az eljárást megindító irat kézbesítéséhez kapcsolódik, a fél a kérelmet az eljárás folyamatban léte alatt a kézbesítési vélelem beálltáról való tudomásszerzésétől számított tizenöt napon belül terjesztheti elő. (3) A kézbesítési vélelem megdöntésére irányuló kérelem arra hivatkozással terjeszthető elő, hogy a kérelmező a hivatalos iratot önhibáján kívüli okból nem vehette át, mivel a) a kézbesítés a hivatalos iratok kézbesítésére vonatkozó jogszabályok megsértésével történt meg, vagy más okból nem volt szabályszerű, vagy b) az iratot más, az a) pontban nem említett okból nem volt módja átvenni (pl. azért, mert a kézbesítésről önhibáján kívül nem szerzett tudomást).

1998. évi XIX. törvény a büntetőeljárásról (Be.)
70/A. § (1) A 70. § (7) bekezdésében meghatározott kézbesítési vélelem megdöntése iránt a címzett terjeszthet elő kérelmet, ha a) a kézbesítés a hivatalos iratok kézbesítésére vonatkozó jogszabályok megsértésével történt, vagy b) a hivatalos iratot nem az a) pontban meghatározott okból, önhibáján kívül nem vette át. (2) A kérelemben elő kell adni azokat a tényeket, illetve körülményeket, amelyek a kézbesítés szabálytalanságát igazolják, vagy az (1) bekezdés b) pontjában meghatározott esetben a címzett részéről az önhiba hiányát valószínűsítik. (3) A kézbesítési vélelem megdöntése iránti kérelemről az a bíróság, ügyész, illetőleg nyomozó hatóság határoz, amelynek eljárása során a kézbesítés történt. A kérelem előterjesztésére és elbírálására a mulasztás igazolására vonatkozó rendelkezéseket (65. és 66. §) kell megfelelően alkalmazni azzal, hogy a kérelem előterjesztésével együtt nem kell pótolni az elmulasztott cselekményt. (4) Ha a kézbesítési vélelem megdöntése iránt a terhelt, a védő, a magánvádló vagy a pótmagánvádló terjeszt elő kérelmet, és a bíróság, ügyész, illetőleg nyomozó hatóság a kérelemnek helyt ad, a vélelmezett kézbesítéshez fűződő jogkövetkezmények hatálytalanok, és a kézbesítést, illetve a már megtett intézkedéseket, eljárási cselekményeket a szükséges mértékben meg kell ismételni. A megismétlés eredményéhez képest a korábbi eljárási cselekmények hatályban tartásáról vagy teljes, illetőleg részleges hatályon kívül helyezéséről is határozni kell. (5) A (4) bekezdésben fel nem sorolt címzett által benyújtott kérelem esetében, ha a bíróság, ügyész, illetőleg nyomozó hatóság a kérelemnek helyt ad, a címzett vonatkozásában érvényesülő, a kézbesítéshez fűződő jogkövetkezmények nem alkalmazhatók, és a kézbesítést meg kell ismételni.
A kérelem előterjesztésére megfelelően kell alkalmazni az igazolási kérelem előterjesztésére nyitva álló határidőket. A Be.-ben az igazolási kérelem előterjesztésére megszabott hosszabb határidők megfelelően alkalmazhatók így a kézbesítési vélelem megdöntésére irányuló eljárás esetén is, ezért külön határidők előírására nincs szükség. A kézbesítési vélelem megdöntése iránti kérelemmel kapcsolatos eljárásban a (3) bekezdés szerint a határidők mellett alkalmazni lehet az eljárás felfüggesztésére, a kérelemnek helyt adó határozat elleni jogorvoslat kizártságára vonatkozó rendelkezéseket is.

Megállapított tényállás
A Fővárosi Közterület-felügyelet igazgatója egy szabálytalanul parkoló gépjármű vezetőjével szemben, 2004. augusztus 18-án történt intézkedést követően szeptember 10-én kelt levélben feljelentést tett a BRFK VI-VII. kerületi Rendőrkapitányságon. A feljelentéshez mellékelt fénykép szerint a járművel teljes egészében a járdán parkoltak. A járművezető a szabálysértés (szabálytalan parkolás) elkövetését nem ismerte el, a helyszíni bírság kifizetését megtagadta. A jármű üzembentartója – a BM Központi Adatfeldolgozó, Nyilvántartó és Választási Hivataltól kapott adatok alapján – a panaszos volt. 
Az iratok 2004. október 20-án érkeztek a VI-VII. kerületi Rendőrkapitányság Igazgatásrendészeti Osztályára. A hatóság október 25-én kelt, 146-3-1410/2004. szabs. számú levelében a panaszost mint üzembentartót adatszolgáltatásra hívta fel. Az adatközlő nyilatkozatot (nyomtatványt) tartalmazó levelet a panaszos nem vette át. 
December 10-én az ügyet újabb, 147-3789/2004.szabs. számon iktatták az Igazgatásrendészeti Osztályon. Az ügy előadója december 14-én – 2005. január 19-ére – meghallgatásra idézte a panaszost a VI. kerületi lakcíméről. A tértivevény „nem vette át” jelzéssel érkezett vissza a postáról. A szabálysértési hatóság 2005. január 19-én kelt határozatában a közúti közlekedési szabályok kisebb fokú megsértése miatt indított eljárást megszüntette, mert kétséget kizáróan nem volt bizonyítható, hogy a szabálysértést a gépjármű tulajdonosa (üzembentartója) követte el. Közúti közlekedési igazgatási szabályok megsértése – a gépjárművezető személyére vonatkozó adatszolgáltatás elmulasztása – miatt ugyanakkor elmarasztalták a panaszost, és 15 ezer Ft pénzbírsággal sújtották. A határozat sikertelen kézbesítését követően, 2005. február 15-én az Igazgatásrendészeti Osztály vezetője megkereste a Közrendvédelmi Osztály vezetőjét annak megállapítása érdekében, hogy a panaszos a megadott (VI. kerületi) lakcímen lakik, ill. tartózkodik-e. A március 3-án kelt rendőri jelentés szerint a panaszos az adott címen lakott, de az ellenőrzések során nem találták otthon; más bejelentett lakcíme nem volt. A szabálysértési hatóság 2005. június 9-én elrendelte a pénzbírság adók módjára történő behajtását, melynek végrehajtása érdekében megkereste a VI. kerületi Önkormányzatot. Az Adóügyi Osztály augusztus 26-án kelt, a szabálysértési hatóságnak szóló értesítése szerint a panaszos az adott címre volt bejelentve, de az eljárás során a lakást zárva találták, idézésre nem jelent meg, foglalási, ill. letiltási lehetőség pedig nincs. A hátralék behajtása ezért aránytalanul hosszú idővel járna. 
Időközben a panaszos – az Adóügyi Osztály július 11-én kelt idézésére reagálva – július 27-én kelt levélben panasszal fordult a rendőrséghez. A panaszt a VII. kerületi Rendőrkapitányság augusztus 9-én felterjesztette az V. és XIII. kerületi Ügyészséghez, az ügyészség pedig – igazolási kérelmet is tartalmazó kifogásként – szeptember 1-jén továbbította a Pesti Központi Kerületi Bírósághoz. A PKKB 2005. szeptember 7-én kelt végzésében az igazolási kérelmet és a kifogást elutasította. A bíróság megállapította, hogy a határozat 2005. február 8-án szabályszerűen kézbesítettnek minősült, a kifogás előterjesztésére a panaszosnak 8 nap állt rendelkezésére, igazolási kérelmet pedig az elmulasztott határnaptól számított három hónapon túl nem lehet előterjeszteni. 

A vizsgálat megállapításai
I. 	A szabálysértésekről szóló 1999. évi LXIX. törvény (Sztv.) 74. § (3) bekezdésében – más bírósági és hatósági eljárásokhoz hasonlóan – megfogalmazott törvényi vélelem alapján az iratokat a kézbesítés második megkísérlésének napját követő ötödik munkanapon kézbesítettnek kell tekinteni, ha a kézbesítés azért volt eredménytelen, mert a címzett az iratot nem vette át, illetőleg az átvételt megtagadta. Az Sztv. 71. § (1) bek. értelmében a határidő elmulasztása esetén igazolási kérelmet lehet előterjeszteni, melynek objektív (jogvesztő) határideje három hónap. Tekintettel arra, hogy a panaszos az igazolási kérelmét ezen jogvesztő határidőn túl nyújtotta be, a bíróságnak azt el kellett utasítania.
Az Alkotmánybíróság 46/2003. (X. 16.) AB határozatának rendelkező részében megállapította, hogy „a jogalkotó alkotmányellenes helyzetet idézett elő azzal a mulasztásával, hogy nem szabályozta az erre irányuló törvényekben és más jogszabályokban a hivatalos irat postai kézbesítéséhez fűződő, bírósági és más hatósági eljárásban általánosan érvényesülő vélelem megdöntésének lehetőségét.” Az Alkotmánybíróság felhívta a jogalkotót, hogy feladatának 2004. június hó 30. napjáig tegyen eleget.
A határozat indoklásában az Alkotmánybíróság hangsúlyozta, hogy „a jogok és jogos érdekek hatékony érvényesítése, s ebből következően az igazságszolgáltatás és a közigazgatás kiszámítható működése azt igényli, hogy kivételes esetekben a kézbesítés eredménytelensége esetén is feltételezni lehessen a hivatalos iratok közlését, illetve ezzel kapcsolatban azt, hogy a közölt határozatok jogerőssé válhattak. Ez pedig nem függhet adott esetben attól, hogy a határozat címzettje képes vagy hajlandó-e átvenni a határozatot. A kézbesítés megtörténtére, megkísérlésére vonatkozó vélelem létét és a lehetséges jogkövetkezmények alkalmazhatóságát tehát a jogbiztonság, illetve az eljárást kezdeményező személyek jogai védelme is megköveteli.”
„Mindazonáltal előfordulhat, hogy az irat vagy az értesítés a címzetthez (akár azért, mert a postai szolgáltató a hivatalos iratok kézbesítésére vonatkozó kötelezettségének bármely okból nem tehetett teljes mértékben eleget, akár más olyan okból, amely a címzett önhibáján kívül esik) nem érkezik meg. A kézbesítés sikertelensége esetén az eljárási jogszabályokban, általánosan ismert igazolás vagy adott esetben a perújítás jogintézménye lenne hivatott azt biztosítani, hogy az önhibáján kívül mulasztó címzett az elmulasztott eljárási cselekményt pótolni tudja. Azonban már az igazolás alkalmazásának is feltétele az, hogy az önhibáján kívül mulasztó címzett a mulasztásról tudomást szerezzen, éspedig időben.
Előfordulhat az, hogy a vélelem beálltától, a jogkövetkezmények alkalmazásától a mulasztásról való tudomásszerzésig az igazolásra nyitva álló - esetenként viszonylag rövid és jogvesztő - határidő az érintett személy önhibáján kívüli okból telik el. A postai szolgáltató szerződésszerű kézbesítése esetén is előfordulhat az, hogy a kézbesítés a címzett önhibáján kívül marad eredménytelen, s az igazolási kérelem előterjesztésével sem lehet a mulasztás következményeit orvosolni.”
„Minthogy egyes konkrét esetekben a különböző eljárási jogosultságok gyakorlásának, valamint a kötelezettségek teljesítésének ellehetetlenülését eredményezheti a hivatalos iratok postai kézbesítésének jelenlegi szabályozása, a postai kézbesítéshez fűződő vélelem megdöntésére, bizonyos esetekben a jogkövetkezmények elhárítására vonatkozó külön szabályok hiánya, az Alkotmánybíróság mulasztásban megnyilvánuló alkotmányellenességet állapított meg a rendelkező részben foglaltak szerint. A mulasztás többféleképpen orvosolható. A különböző szintű hatályos rendelkezések áttekintése alapján a jogalkotónak a kifejtettek szerint egyidejűleg kell az alkotmányos követelményeket kielégítő korszerű szabályozással biztosítania a bírói úthoz és a jogorvoslathoz való alapvető jog érvényesülését az eljárások hatékony befejezéséhez fűződő érdek szem előtt tartásával, a különféle hivatalos iratokra vonatkozó, megfelelően differenciált szabályozással. Az eljárási törvényt illetően törvényalkotás szükséges, az Alkotmánybíróság ezért a jogalkotót felhívta a teljesítésre.”
Az Alkotmánybíróság döntése nyomán az Országgyűlés elfogadta a hivatalos iratok kézbesítésére vonatkozó szabályokat tartalmazó egyes törvények módosításáról szóló 2004. évi LXV. törvényt, amit 2004. június 30-án hirdettek ki. A törvény módosította az 1952. évi III. törvény (Pp.), az 1957. évi IV. törvény (Áe.) és az adózás rendjéről szóló 2003. évi XCII. törvény (Art.) kézbesítésre vonatkozó szabályait, és bevezette a kézbesítési vélelem megdöntésének intézményét. Az 1998. évi XIX. törvény (Be.) szabályait a 2004. évi CXXXII. törvény 2005. január 1-jei hatállyal módosította, lehetőséget teremtve a kézbesítési vélelem megdöntésére. Az Áe.-t 2005. november 1-jétől felváltó 2004. évi CXL. törvény (Ket.) szintén rögzíti a kézbesítési vélelem megdöntésének szabályait. 
Az Sztv. vonatkozó rendelkezéseit ugyanakkor nem módosították, így a szabálysértési eljárásban – a polgári peres, a büntető és a közigazgatási hatósági eljárással szemben – a kézbesítési vélelem továbbra is megdönthetetlen. 
Az Alkotmánybíróság hivatkozott, 46/2003. (X. 16.) AB határozatában arra is rámutatott, hogy „a jogorvoslathoz való jog gyakorlásához - egyebek mellett - elengedhetetlenül szükséges, hogy az érintettek értesüljenek a határozatról, amely jogukat vagy jogos érdekeiket érinti és megismerhessék annak tartalmát.” Az Alkotmánybíróság a 24/1999. (VI. 30.) AB határozatában a jogorvoslati határidő elbírálásával kapcsolatban azt is kimondta, hogy annak „alkotmányossága önmagában...nem ítélhető meg, e tényező mellett más elemeket is figyelembe kell venni, mindenekelőtt a jogorvoslattal megtámadható döntésről való tudomásszerzés garantáltságát”. Az Alkotmánybíróság szerint a tudomásszerzés akkor garantált, ha megállapítható, hogy a tudomásszerzés lehetősége minden kétséget kizáróan fennáll.
Az Alkotmánybíróság azt is megállapította, hogy ez a hivatkozott feltétel, a „tudomásszerzés garantáltsága”, a megdönthetetlen kézbesítési vélelem a jogkövetkezmények feltétlen alkalmazásakor esetenként, kivételesen, hiányozhat. Előállhat a hatályos szabályozás mellett az a helyzet, hogy a közigazgatási és más hatósági döntés, az érdemi, ügydöntő határozat ellen önhibán kívül nem lehet jogorvoslattal élni és a hátrányos következmények másként sem háríthatók el.
Mindezekre tekintettel vizsgálatom eredményeként megállapítom, hogy a szabálysértési eljárásban a kézbesítési vélelem megdöntésével kapcsolatos jogi szabályozás hiánya súlyos visszásságot okoz a jogállamiságból levezethető jogbiztonság követelményével, valamint a jogorvoslathoz való joggal összefüggésben. 
Az OBH 3652/2005. számú ügyben 2006. június 20-án kelt jelentésemben már javaslatot tettem az igazságügyi és rendészeti miniszternek az Sztv. megfelelő módosítására, amit a miniszter elfogadott. 
II.	A konkrét ügyben a VI-VII. kerületi Rendőrkapitányság folytatott szabálysértési eljárást, 2004. október 20-tól 146-3-1410/2004. szabs., majd december 10-től 147-3789/2004. szabs. számon. Október 25-én – szabálysértési eljárás megindítása céljából – adatszolgáltatásra hívták fel a panaszost. Tájékoztatták, hogy nyilatkozata a szabálysértési eljárásban tartalmilag tanúvallomásnak tekintendő. Ismertették vele az Sztv. tanúvallomásra vonatkozó rendelkezéseit (54. § /1/ bek., 57. §), az 1999. évi LXXXIV. törvény kötelező adatszolgáltatást előíró rendelkezését (33. § /3/ bek.) és az Áe. nyilatkozattételre vonatkozó szabályait (27. § /1/ bek.). Felhívták a figyelmét, hogy az adatszolgáltatási kötelezettség önhibából történő elmulasztása esetén a járművet hat hónapra kivonják a forgalomból.
A rendőrhatóság által kiküldött – az 1999. évi LXXXIV. törvény 33. § (3) bekezdésén alapuló – adatszolgáltatásra való felhívás szerint az adatkérés célja a szabálysértési eljárás megindítása; a nyilatkozat pedig a szabálysértési eljárásban tartalmilag tanúvallomásnak tekintendő. Az Sztv. 54. § (2) bek. szerint a tanú idézésre köteles megjelenni és - ha e törvény nem tesz kivételt - vallomást tenni. A tanú meghallgatásának részletes szabályait az Sztv. 55-56. §-ai rögzítik, az 57. § pedig a tanú vallomástételének akadályairól rendelkezik. Álláspontom szerint azonban az adatközlő nyilatkozat kitöltése nem tekinthető az Sztv. szabályainak megfelelő tanúvallomásnak, az Sztv. ugyanis nem ismeri a tanú írásbeli nyilatkozattételre való felhívását. A jármű üzembentartóját idézni lehet a szabálysértési eljárás során, és – a jogaira történt figyelmeztetést követően – megkérdezni a járművezető személyéről. A tanú meghallgatása esetén élhet a vallomástétel megtagadásának a jogával. 
Megállapítottam azt is, hogy a hatóság a szóban forgó felhívásban hivatkozott az Áe. 27. § (1) bekezdésére is, ami az államigazgatási eljárásban szabályozta az ügyfél nyilatkozattételi jogát. Az Áe. és az azt felváltó Ket. szabályait viszont a szabálysértési eljárásban nem lehet alkalmazni (Áe. 3. § /7/ bek., Ket. 13. § /1/ bek.). A hatóságnak el kell tudni döntenie, hogy szabálysértési vagy államigazgatási eljárást folytat egy adott ügyben, és ennek megfelelően kell alkalmaznia a vonatkozó jogszabályi rendelkezéseket.
Az adatszolgáltatásra való eredménytelen felhívást követően a vizsgált ügyet az Igazgatásrendészeti Osztályon új (másik) szabálysértési számra iktatták, és a tényleges szabálysértési eljárást ezen a számon folytatták le; ennek oka ugyanakkor az iratokból nem derült ki.
Mindezekre tekintettel megállapítom, hogy a szabálysértési hatóság eljárása visszásságot okozott a jogállamiság, jogbiztonság elvéből levezethető tisztességes eljáráshoz való joggal összefüggésben.

Ajánlás
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény 20. § (1) bekezdésében foglaltak alapján felkérem az országos rendőrfőkapitányt, hogy gondoskodjon arról, hogy – az ismeretlen gépjárművezetők által elkövetett szabálysértések felderítése során – az adatszolgáltatásra való felhívás országosan egységes, törvényes eljárási rendben, a hatályos jogszabályok által megszabott keretek között történjen.

Budapest, 2006. november 2.
Takács Albert sk.