Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa általános helyettesének
Jelentése
az OBH 5516/2005. sz. ügyben

Előadó: dr. Fogarassy Edit
Az eljárás megindulása
A Hivatalomhoz forduló panaszos beadványában előadta, hogy az édesapja 2005. augusztus 25-én – közlekedési baleset következtében – a Bajai Kórházban elhunyt. A panaszos még aznap este Budapestről Bajára utazott, hogy az édesapja holttestét megtekinthesse, de kérését elutasították. Másnap reggel elment a halottasházba, és ismételten kérte a holttest megtekintését, de a kérését – a hatósági boncolásra hivatkozva – újból elutasították. A panaszos kifogásolta azt is, hogy az általa megbízott temetkezési vállalkozónak 4000 Ft-ot kellett fizetnie a boncterem fertőtlenítésére, noha a hatóság rendelte el a boncolást.
Az ügyben szabálysértési eljárást folytató Kalocsai Rendőrkapitányság 2005. október 4-én arról értesítette a panaszost, hogy a határozatot nem kézbesíthetik a számára. A panaszos leginkább azt sérelmezte, hogy hivatalosan semmit sem tud arról, mi történt az édesapjával (rosszul lett vagy elütötték, hogyan történt a baleset). Kiegészítő beadványában a panaszos azt kifogásolta, hogy a biztosítónak kiadták a rendőrségi határozatot, ugyanis az elhunyt édesapja lakásbiztosítása terhére kifizetés történt valakinek, akinek az édesapja kárt okozott.
Alkotmányos jogokkal összefüggő visszásság gyanújára tekintettel vizsgálatot rendeltem el, melyben megkerestem a Bajai Kórház főigazgató főorvosát, valamint a Bács-Kiskun megyei rendőrfőkapitányt. 

Érintett alkotmányos jog
A Magyar Köztársaság Alkotmánya
2. § (1) A Magyar Köztársaság független, demokratikus jogállam.
54. § (1) A Magyar Köztársaságban minden embernek veleszületett joga van az élethez és az emberi méltósághoz, amelyektől senkit nem lehet önkényesen megfosztani. (Az emberi méltósághoz való jogból levezethető a kegyeleti jog)

Alkalmazott jogszabályok
1978. évi IV. törvény a Büntető Törvénykönyvről (Btk.)
32. § A büntethetőséget megszünteti a) az elkövető halála,
187. § (1) Aki a közúti közlekedés szabályainak megszegésével másnak vagy másoknak gondatlanságból súlyos testi sértést okoz, vétséget követ el, és egy évig terjedő szabadságvesztéssel, közérdekű munkával vagy pénzbüntetéssel büntetendő. (2) A büntetés b) egy évtől öt évig terjedő szabadságvesztés, ha a bűncselekmény halált okoz.
A bűncselekmény passzív alanya a járművezetőn kívüli egy vagy több személy, akinek az elkövető gondatlanságból legalább nyolc napon túl gyógyuló sérülést okoz.
A bűncselekmény alanya tettesként kizárólag az lehet, aki a közúti közlekedési szabályok hatálya alatt áll. Nem tartoznak azonban e körbe a járművek utasai és a gyalogosok, ugyanis a Btk. 191. §-ának (2) bekezdése értelmében a Btk. 185-187. §-ok alkalmazása szempontjából nem tekinthető közlekedési szabályoknak a gyalogosokra és utasokra vonatkozó rendelkezések. 
191. § (2) A 185-187. §-ok alkalmazásában nem tekinthetők közlekedési szabályoknak a gyalogosokra és az utasokra vonatkozó rendelkezések.

1998. évi XIX. törvény a büntetőeljárásról (Be.):
6. § (1) A bíróságnak, az ügyésznek és a nyomozó hatóságnak kötelessége, hogy az e törvényben megállapított feltételek esetén a büntetőeljárást megindítsa, illetőleg az eljárást lefolytassa. (2) Büntetőeljárás csak bűncselekmény gyanúja alapján, és csak az ellen indítható, akit bűncselekmény megalapozott gyanúja terhel. (3) Büntetőeljárást nem lehet indítani, a már megindult büntetőeljárást meg kell szüntetni, vagy felmentő ítéletet kell hozni, ha c) - az e törvényben meghatározott kivételekkel - büntethetőséget kizáró vagy megszüntető ok áll fenn,
51. § (1) Sértett az, akinek a jogát vagy a jogos érdekét a bűncselekmény sértette vagy veszélyeztette. (2) A sértett jogosult arra, hogy a) - ha e törvény másképp nem rendelkezik - az eljárási cselekményeknél jelen legyen, az eljárás őt érintő irataiba betekintsen, b) az eljárás bármely szakaszában indítványokat és észrevételeket tegyen, c) a büntetőeljárási jogairól és kötelességeiről a bíróságtól, az ügyésztől és a nyomozó hatóságtól felvilágosítást kapjon, d) e törvényben meghatározott esetekben jogorvoslattal éljen. (3) Ha a sértett akár a büntetőeljárás megindítása előtt, akár azt követően meghalt, helyébe egyenesági rokona, házastársa, élettársa vagy törvényes képviselője léphet, és gyakorolhatja a (2) bekezdésben meghatározott jogokat. 

1997. évi CLIV. törvény az egészségügyről (Eütv.):
24. § (11) A beteg halála esetén törvényes képviselője, közeli hozzátartozója, valamint örököse - írásos kérelme alapján - jogosult a halál okával összefüggő vagy összefüggésbe hozható, továbbá a halál bekövetkezését megelőző gyógykezeléssel kapcsolatos egészségügyi adatokat megismerni, az egészségügyi dokumentációba betekinteni, valamint azokról - saját költségére - másolatot kapni.
218. § (1) Rendkívüli halál esetén hatósági eljárást kell lefolytatni és az elhunyt hatósági boncolását kell elrendelni. (2) A hatósági boncolás célja a halál okának, bekövetkezése körülményeinek tisztázása. (3) Rendkívüli az a halál, amelynek természetes módon való bekövetkezését a körülmények kétségessé teszik, így a) bekövetkezésének körülményei bűncselekmény elkövetésére utalnak, b) közlekedési vagy foglalkozás körében bekövetkezett baleset okozta vagy annak gyanúja merül föl,
220. § (4) A kórbonctani, illetve a hatósági boncolás elvégzése után a holttestet a kegyeleti szempontok figyelembevételével helyre kell állítani.

23/1994. (X. 26.) BM rendelet az eltűnt személyek felkutatásáról és a rendkívüli halálesetek kivizsgálásáról (2005. október 31-ig hatályos szöveg):
2. § (1) Az eltűnt személy felkutatásáról, valamint a rendkívüli haláleset kivizsgálásáról bejelentésre vagy hivatalból a rendőrség gondoskodik. (2) A rendőrség eljárására - az e rendeletben, illetőleg az elintézési határidő tekintetében a Kormány rendeletében meghatározott eltérésekkel - az államigazgatási eljárás általános szabályairól szóló 1957. évi IV. törvény szabályait kell alkalmazni.
4. § (1) E rendelet alkalmazásában rendkívüli az olyan halál, amelynek természetes módon való bekövetkezését a körülmények kétségessé teszik, különösen, ha b) baleset okozta vagy ennek gyanúja merül fel, és a halál bekövetkezésével összefüggésben a felelősség vizsgálata szükséges;
5. § (1) Az eltűnt személy felkutatása és a rendkívüli haláleset kivizsgálása - a (2) és (3) bekezdésben meghatározott kivételekkel - a rendőrkapitányság hatáskörébe tartozik.
15. § (2) Rendkívüli haláleset kivizsgálására irányuló eljárásban az eljárást befejező határozatot meg kell küldeni a) az elhalttal közös háztartásban élt, vagy ennek hiányában az ismert legközelebbi hozzátartozójának, illetőleg az eltemetésére kötelezhető személynek;

34/1999. (IX. 24.) BM-EÜM-IM rendelet az Eütv.-nek a halottakkal kapcsolatos rendelkezései végrehajtásáról, valamint a rendkívüli halál esetén követendő eljárásról:
15. § (1) Rendkívüli halál esetén a hatósági, illetve az igazságügyi orvosi boncolást elrendelő hatóság intézkedik a holttestnek a halál bekövetkezése helyéről a szükséges vizsgálatok elvégzéséhez megfelelő feltételekkel rendelkező legközelebbi, boncolóhelyiség-csoportot fenntartó temetőbe vagy kórházi patológiai osztályra, illetve más intézménybe (továbbiakban: boncolás helye) történő szállításáról. (2) A holttestnek a boncolás helyére történő szállításának, valamint tárolásának, hűtésének és boncolásának költségei a (3) bekezdésben meghatározott időpontig a boncolást elrendelő hatóságot terhelik. (3) A boncolás helyéről a holttest temetőbe, temetkezési emlékhelyre, temetkezési szolgáltató telephelyére vagy hamvasztóüzembe történő szállításának, valamint tárolásának, hűtésének költségei a halottvizsgálati bizonyítvány kiállítását - ha az eltemetéshez, illetve elhamvasztáshoz hatóság engedélye szükséges, akkor az engedély kiadása napját, illetve az engedélyben a temetés legközelebbi időpontjaként megjelölt napot - követő első munkanaptól azt terhelik, aki törvény alapján az elhunyt eltemettetésére köteles, illetve az eltemettetést vállalja. (4) A kórbonctani vizsgálat után a halott azonnal temethető. Rendkívüli halál esetén az elhunyt eltemetéséhez, illetve elhamvasztásához a halottvizsgálati bizonyítvány mellett az eljáró hatóság engedélye is szükséges.
16. § (1) A beteg kórházba való felvételekor fel kell jegyezni annak a hozzátartozónak a nevét és lakcímét, akit a beteg esetleges haláláról értesíteni kell. A kórházban bekövetkezett halálesetről az elhunyt személy hozzátartozóját a kórház a működési rendjében meghatározottak szerint haladéktalanul értesíti. Az értesítésnek tartalmaznia kell az elhunyt személy nevét, születési évét és az anyja nevét.

1994. évi XXXIV. törvény a Rendőrségről (Rtv.):
24. § (1) A rendőr köteles a feladatkörébe tartozó segítséget, illetőleg a hozzáfordulónak a tőle elvárható felvilágosítást megadni.
90/A. § (1) A rendőri intézkedéssel járó közúti baleset során az érintett kérheti a balesetben érintett többi személy név és lakcím adatát, jogi személy, jogi személyiséggel nem rendelkező szervezet megnevezését, székhelyének (telephelyének) címét, a jármű hatósági jelzésének adatát, a kötelező gépjármű-felelősségbiztosítási kötvény számát és a biztosítóintézet megnevezését. Az intézkedő rendőr az adatokat az érintettel a helyszínen közli. (2) A rendőrhatóság a közúti balesettel érintett írásos kérelmére igazolást ad a baleset idejéről, helyéről, továbbá az (1) bekezdésben felsorolt adatokról. (3) A (2) bekezdésben megjelölt adatokat az eljáró rendőrhatóság a balesettel érintett, illetve a biztosítóintézet kérelmére a kárrendezési eljárás lefolytatásához a biztosítóintézetnek megküldi.

1999. évi LXIX. törvény a szabálysértésekről (Sztv.):
33. § (1) A rendőrség hatáskörébe utalt szabálysértések miatt a rendőrkapitányságok vagy az egyes feladatok ellátására létrehozott rendőri szervek járnak el.
47. § (1) E törvény alkalmazásában eljárás alá vont személy az, akivel szemben a szabálysértési eljárást lefolytatják. (2) Az eljárás alá vont személy jogosult megismerni, hogy milyen cselekmény miatt és milyen tények és bizonyítékok alapján folyik ellene szabálysértési eljárás. (3) Az eljárás alá vont személy az eljárás valamennyi szakaszában az eljárás résztvevőihez kérdést intézhet, észrevételeket, indítványokat tehet, a szabálysértési hatóságtól, az ügyésztől és a bíróságtól felvilágosítást kérhet. (4) Az eljárás alá vont személy az ügy iratait az eljárás bármely szakaszában megtekintheti, azokról másolatot kérhet, illetve készíthet. Az államtitkot vagy szolgálati titkot tartalmazó másolatot a hatóság épületéből nem viheti ki.
48. § (1) Védő lehet a szabálysértési eljárás bármely szakaszában: a) meghatalmazás, illetőleg kirendelés alapján az ügyvéd, továbbá az eljárás alá vont személy nagykorú hozzátartozója; b) az eljárás alá vont személy törvényes képviselője. (3) Védőt az eljárás alá vont személy, törvényes képviselője, továbbá nagykorú hozzátartozója hatalmazhat meg.
75. § (1) A szabálysértési hatóság, illetőleg a bíróság a határozatát azzal közli, akire az rendelkezést tartalmaz, az eljárás alá vont személlyel közölt határozatot a védővel is közölni kell.
84. § (1) A szabálysértési hatóság az eljárást határozattal megszünteti, ha c) az eljárás alá vont személy meghalt;

11/2000. (II. 23.) BM rendelet az Sztv. végrehajtásáról:
17. § (1) A szabálysértési hatóság a határozatát írásban közli. (2) A sértettel és képviselőjével - az Sztv. 86. §-ának (1) bekezdése, 88. §-ának (1) bekezdése és 121. §-ának (1) bekezdése alapján - az eljárást megszüntető, valamint az elkövetőt a szabálysértéssel okozott kár megtérítésére kötelező határozatot kell közölni.

218/1999. (XII. 28.) Korm. rendelet az egyes szabálysértésekről:
46. § (1) Aki a közúti közlekedés szabályait megszegi és ezzel másnak vagy másoknak életét, testi épségét vagy egészségét gondatlanságból közvetlen veszélynek teszi ki vagy könnyű testi sértést okoz, százezer forintig terjedő pénzbírsággal sújtható.
54. § (1) Aki a közúti közlekedés szabályait - a 42-52. §-ban meghatározott eseteken kívül - megszegi, harmincezer forintig terjedő pénzbírsággal sújtható.

1/1975. (II. 5.) KPM-BM rendelet a közúti közlekedés szabályairól (KRESZ):
21. § (8) A gyalogos olyan helyen, ahol a járművekkel szemben elsőbbsége nincs, mielőtt az úttestre lép, köteles meggyőződni arról, hogy áthaladásával a járműforgalmat nem zavarja. Nem léphet az úttestre, ha a jármű olyan közel van, hogy annak zavarása nélkül az úttesten átmenni nem tud. (9) A gyalogosnak tilos b) olyan helyen, ahol a járművekkel szemben elsőbbsége nincs, a szabad kilátást gátló akadály (nagyobb álló jármű stb.) közelében az úttestre lépni; 1. számú függelék: II. a) Jármű: közúti szállító- vagy vontató eszköz, ideértve az önjáró vagy vontatott munkagépet is. A mozgáskorlátozottak közlekedésére szolgáló, emberi erővel tolt vagy hajtott kerekes szék és a gépi meghajtású kerekes szék - ha sík úton önerejéből 10 km/óra sebességnél gyorsabban haladni nem képes, továbbá a gyermekkocsi és a talicska - azonban nem minősül járműnek. Az ilyen eszközökkel közlekedő személyek gyalogosoknak minősülnek.

Megállapított tényállás
A kapott tájékoztatás és a megküldött iratok alapján az alábbi tényállást állapítottam meg: 2005. augusztus 25-én (12.08-kor), Kalocsán a panaszos elektromos kerekesszékkel közlekedő, az úttesten áthaladni szándékozó édesapját egy autó elütötte. A baleset helyszínén a Kalocsai Rendőrkapitányság beosztottja tartott szemlét, melynek során megállapította, hogy a panaszos édesapja egy kapubejárónál, parkoló gépjárművek közül – feltehetően körültekintés nélkül – hajtott ki az úttestre, és nem adott elsőbbséget a neki balról, védett úton szabályosan közlekedő személygépkocsinak. A balesetnek – a járművezetőn kívül – két tanúja volt, akik közül az egyik (egy üzlet előtt várakozó gyalogos) elmondta, hogy az idős bácsi nem haladt gyorsan, a parkoló kocsik közül kinézett, talán meg is állt, majd egy autót elengedett, aztán elindult keresztbe az úttesten, miközben egy balról érkező autó elütötte. A másik tanú, a bácsi segítője kerékpárral közlekedett az úttesten, mikor a baleset történt. A járművezető állítása szerint 30-40 km/h sebességgel haladt, mikor hirtelen észlelte a jobbról kerekes székkel felé hajtó idős bácsit. Kicsit balra kormányozta az autót és azonnal fékezett, de az ütközést már nem tudta elkerülni. A panaszos édesapját mentővel a bajai kórházba szállították, eközben elmondta, hogy egy ismerőséhez akart átmenni, aki az úttest túloldalán lakik. Az úttest szélénél megállt, egy autó elment előtte, aztán elindult keresztben az úttesten. A kihaladása előtt körülnézett, bár a parkoló gépjárművek közül nehezen látott ki. A panaszos édesapja még aznap délután, 15.30-kor a bajai kórházban meghalt.
A helyszínelést végző rendőr 15.38-kor a Kalocsai Rendőrkapitányságon jelentést készített a személyi sérüléses közúti közlekedési balesetről, majd a Közlekedésrendészeti Alosztály vezetője 2005. augusztus 25-én kelt határozatában – a Btk. 187. § (2) bek. b, pontja szerint minősülő halálos közúti baleset gondatlan okozása vétség elkövetésének megalapozott gyanúja miatt a panaszos édesapja ellen indított eljárásban – igazságügyi orvosszakértőt rendelt ki a holttest boncolására (1246/2005.ideigl.). A boncolásra augusztus 31-én, a bajai köztemető halottasházában került sor; a szakértői vélemény szeptember 8-án készült el. A szakvélemény szerint a halál oka traumás-sokk állapot volt; a baleset és a halál beállta között közvetlen okozati összefüggés állapítható meg; az elhunyt életkora és súlyos alapbetegségei a halál beálltát nagymértékben elősegítették.
Az ügyben 2005. augusztus 29-én szabálysértési feljelentés készült, amely – az elkövető és a tanúk nyilatkozatai mellett – tartalmazta, hogy a panaszos (gyalogosnak minősülő) édesapja feltehetően körültekintés nélkül hirtelen kihajtott az útra, miközben nem biztosított elsőbbséget a szabályosan közlekedő járműnek, és emiatt összeütköztek. A baleset következtében a panaszos édesapja nyolc napon túli súlyos sérüléseket szenvedett, majd később a bajai kórházban belehalt sérüléseibe. Az elkövető cselekményével a balesettel okozati összefüggésben megszegte a KRESZ 21. § (8) bek. és (9) bek. b, pontjában foglaltakat (232/226/141/2005.ált.). A Közlekedésrendészeti Alosztály vezetője ezen a számon, 2005. szeptember 8-án kelt határozatában – a 218/1999. (XII. 28.) Korm. rendelet 46. § (1) bekezdésébe ütköző közúti közlekedés rendjének megzavarása miatt a panaszos édesapja ellen indított szabálysértési eljárásban – eseti műszaki szakértő kirendeléséről határozott. A szakértő 2005. augusztus 30-án kelt szakvéleménye szerint – a rendelkezésre álló adatok alapján – a személygépkocsit vezető személy részéről műszaki szakértői eszközökkel észlelési-cselekvési késedelem nem állapítható meg.
A gépjárműben 100 ezer Ft-os kár keletkezett; a járművezető részére augusztus 29-én – az 1994. évi XXXIV. törvény (Rtv.) 90/A. § (2) bek. alapján – a balesetre vonatkozó igazolást állítottak ki. A panaszos augusztus 30-án elment a rendőrségre, ahol közölték vele, hogy amennyiben az eljárás eredményéről tudomást kíván szerezni, írjon egy kérvényt. A panaszos akkor írásban kérte az édesapja közúti balesetével kapcsolatos határozat megküldését. Az alosztályvezető szeptember 1-jén kiadta a temetési engedélyt a panaszos édesapjának az eltemetéséhez, melyben felhívta a figyelmet arra, hogy a 34/1999. (IX. 24.) BM-EÜM-IM rendelet 15. § (3) bek. alapján a holttestnek a boncolás helyéről a temetőbe való szállításának, hűtésének, ill. tárolásának a költségei az engedély kiadását követő első munkanaptól azt terhelik, aki az elhunyt temettetésére köteles.
Az ügy végül – az iratokból ki nem derülő időpontban – az Igazgatásrendészeti Osztályra került. A szabálysértési hatóság 2005. október 4-én kelt határozatában – az eljárás alá vont személy halálára tekintettel – megszüntette a panaszos édesapjával szemben közúti közlekedési szabályok kisebb fokú megsértése miatt indult eljárást (01183/2005. szabs.). A határozat indoklása a tényállás rövid leírását tartalmazza, az orvosszakértői, ill. a műszaki szakértői véleményre nem utal. A panaszost a szabálysértési főelőadó október 4-én kelt levelében arról tájékoztatta, hogy az 1999. évi LXIX. törvény (Sztv.) 75. § (1) bek. alapján a szabálysértési határozatot nem kézbesítheti a részére. A szabálysértési hatóság az OTP Garancia Biztosító Rt.-t - írásos kérésre - november 17-én kelt levélben tájékoztatta arról, hogy a szabálysértési eljárást megszüntették, és a határozat november 2-án jogerőre emelkedett.
A Bajai Kórház főigazgatójától kapott tájékoztatás szerint a panaszos édesapjának halála az 1997. évi CLIV. törvény (Eütv.) 218. § (3) bek. b, pontja alapján rendkívüli halálesetnek minősült, mely ügyben – a 23/1994. (X. 26.) BM rendelet értelmében – a rendőrségnek van hatásköre az államigazgatási eljárás lefolytatására. A halál bekövetkezésének pillanatától a rendőrhatóságnak van joga a holttesttel rendelkezni; az egészségügyi intézményt a holttest megőrzésének a kötelezettsége terheli. Az intézmény a hatósági boncolást megelőzően, hatósági felhatalmazás nélkül nem jogosult arra, hogy a holttest bemutatását biztosítsa. A hivatkozott BM-EüM-IM rendelet 15. § (2) és (3) bek. alapján a holttestnek a halál bekövetkezése helyéről a boncolás helyére történő szállításának, ill. tárolásának és boncolásának a költségei – a rendeletben meghatározott időpontig – a boncolást elrendelő hatóságot terhelik. Az elhunyt boncolására a Bács-Kiskun Megyei Rendőr-főkapitányság intézkedése alapján nem a Bajai Kórházban, hanem a bajai köztemető halottasházában került sor.
A Bács-Kiskun megyei rendőrfőkapitány tájékoztatása szerint a szabálysértési hatóság – az Sztv. 75. § (1) bekezdésére figyelemmel – jogszerűen utasította el, hogy a határozatot kézbesítse az eljárás alá vont személy fia (a panaszos) részére. A panaszos ugyanis nem minősült résztvevőnek (eljárás alá vont személynek, védőnek, sértettnek) a szabálysértési eljárásban, mivel nem rendelkezett általános meghatalmazással az édesapja ügyeire vonatkozóan, mely alapján védőként eljárva bizonyos eljárási jogokat gyakorolhatott volna, és ezáltal részére az ügyben keletkezett határozat kézbesíthető lett volna. A panaszos a hatóság tájékoztatását követően sem szóban, sem írásban nem fordult újabb kéréssel a szabálysértési hatósághoz. Az ügy körülményeiről a szabálysértési ügyintéző szóban tájékoztatni tudta volna a hozzátartozót, de az írásbeli kérés csak a határozat megküldésére vonatkozott. Az emberi együttérzés általános követelményei mindazonáltal a szabálysértési eljárásban is fennállnak, ezért a megyei rendőrfőkapitány felhívta a városi kapitányságvezetők figyelmét arra, hogy a jövőben empatikus magatartást tanúsítva – az adatvédelmi szempontokra is tekintettel – adják meg a szükséges tájékoztatást az elhunytak közeli hozzátartozói részére. 
A megyei rendőrfőkapitány utasította továbbá a Kalocsai Rendőrkapitányság vezetőjét a panaszos megkeresésére, és arra, hogy - kérésének és a jogszabályi előírásoknak megfelelően - adjon tájékoztatást, ill. felvilágosítást a részére az elhunyt édesapja ügyében.

A vizsgálat megállapításai
Az Eütv. 218. § (1) bek. értelmében rendkívüli halál esetén hatósági eljárást kell lefolytatni, és el kell rendelni az elhunyt hatósági boncolását. A 34/1999. (IX. 24.) BM-EüM-IM rendelet 15. § (3) bek. alapján a holttestnek a boncolás helyéről a temetőbe való szállításának, tárolásának és hűtésének költségei a halottvizsgálati bizonyítvány kiállítását (ill. az engedély kiadását) követő első munkanaptól terhelik az eltemettetésre köteles személyt. Ezek a költségek tehát – a temetési engedély 2005. szeptember 1-jei (szombat) kiállítását követően – szeptember 3.-tól a hozzátartozót terhelték.
A holttestek megtekintésének gyakorlatát és szabályait illetően az ügyben további vizsgálatot folytatok, melynek megállapításait kiegészítő jelentésben foglalom össze.
A Kalocsai Rendőrkapitányságon – a helyszínelést követően – előbb ideigl. számon büntető-, majd ált. számon szabálysértési eljárás indult a panaszos (elhunyt) édesapja ellen. A Közrendvédelmi Alosztály vezetője az eljárások megindításakor figyelmen kívül hagyta azt az alapvető tényt, hogy a büntetőeljárásban gyanúsítottnak, ill. a szabálysértési eljárásban eljárás alá vont személynek minősített „elkövető” az eljárás(ok) megindításának az időpontjában már halott volt. Az 1998. évi XIX. törvény (Be.) 6. § (3) bek. értelmében az elkövető halála, mint büntethetőséget megszüntető ok, büntetőeljárási akadályt képez. Az Sztv. ugyan a felelősséget megszüntető okok – az elévülés és a felelősségre vonás mellőzése – között nem szabályozza az elkövető halálát, mint eljárási akadályt, de tekintettel arra, hogy az eljárás alá vont, jogokkal rendelkező és kötelezettségekkel terhelt személy csak élő személy lehet, szabálysértési eljárást sem lehet az eljárás megindításának időpontjában már elhunyt személy ellen indítani. Amennyiben az eljárás alá vont személy az eljárás megindítását követően hal meg, akkor van helye az Sztv. 84. § (1) bek. c, pontja alapján az eljárás megszüntetésének. 
A cselekmény minősítésekor is figyelmen kívül hagyta az alosztályvezető a jogszabályi rendelkezéseket, ugyanis a közúti baleset okozásának elkövetője csak az a járművezető lehet, aki másnak – legalább súlyos – sérülést okoz. A panaszos kerekes székkel közlekedő édesapja ugyanakkor – ahogy ezt a rendőri jelentés is megállapította – a KRESZ szabályai szerint gyalogosnak minősült, ráadásul ő maga sérült és néhány órával később meg is halt a baleset következtében. A közúti közlekedés rendjének megzavarása szabálysértést pedig azért nem követhette el a panaszos édesapja, mert nem más vagy mások, hanem a saját életét veszélyeztette, a járművezető pedig nem szenvedett semmilyen sérülést. 
A baleset miatt a járművezetővel (vagy megalapozott gyanú hiányában ismeretlen tettessel) szemben kellett volna – halálos közúti baleset okozása miatt – büntetőeljárást indítani, majd a műszaki szakértői véleményre tekintettel, bűncselekmény hiányában megszüntetni. A szakvélemény szerint ugyanis a járművezető nem lépte túl a megengedett sebességet, és nem kerülhette el az ütközést; vagyis nem szegte meg a közúti közlekedés szabályait. A rendőrség kizárólag a helyszínelés alapján – műszaki szakvélemény nélkül – álláspontom szerint nem foglalhat állást abban a kérdésben, hogy ki szegte meg a közlekedési szabályokat, és a szabályszegés milyen okozati összefüggésben állt a halálos eredménnyel, azaz történt-e bűncselekmény vagy sem.
A büntetőeljárás megindítása esetén a bűncselekmény (megalapozott) gyanújának fennállásáig – vagyis a nyomozás megszüntetéséig – az elhunyt személy a Be. 51. § (1) bek. alapján sértettnek tekintendő, és ennélfogva a (3) bekezdés értelmében a panaszos édesapja, mint meghalt sértett helyébe egyenesági rokonként a panaszos léphetett volna, és gyakorolhatta volna a sértetti jogokat az eljárás folyamán (pl. panaszt tehetett volna a nyomozást megszüntető határozat ellen). Utólag már nem állapítható meg, hogy a panaszos pontosan milyen szóbeli tájékoztatást kapott augusztus 30-án, a Kalocsai Rendőrkapitányságon. A beadvány szerint azonban a panaszosnak nem volt tudomása arról, hogy milyen eljárást indítottak az ügyben, ill. arról sem, hogy az eljárás az édesapja ellen indult, pedig a szabálysértési eljárásban hozzátartozóként akár védőt is meghatalmazhatott volna. Az Rtv. 24. § (1) bek. értelmében a rendőr köteles a feladatkörébe tartozó segítséget, és a hozzáfordulónak a tőle elvárható felvilágosítást megadni.
Mindezekre tekintettel vizsgálatom során megállapítom, hogy a Kalocsai Rendőrkapitányság eljárása súlyos visszásságot okozott a jogállamiság, jogbiztonság elvéből levezethető tisztességes eljáráshoz való joggal összefüggésben. Az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény (Obtv.) 20. § (1) bek. alapján ajánlást teszek a megyei rendőrfőkapitánynak, hogy a hasonló jogsértések jövőbeni elkerülése érdekében intézkedjen, hogy az irányítása alá tartozó rendőri szervek a jogszabályi előírásoknak megfelelően rendeljék el és folytassák le a szabálysértési, ill. büntetőeljárásokat; az eljárás megindítását megelőzően elhunyt személyekkel szemben ne indítsanak se szabálysértési, se büntetőeljárást; és legyenek figyelemmel az elhunyt személyek közeli hozzátartozóinak kegyeleti és eljárási jogaira.

Budapest, 2006. április 12.
Takács Albert sk.

Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa általános helyettesének
Kiegészítő jelentése
az OBH 5516/2005. számú ügyben

Előadó: dr. Fogarassy Edit
Az eljárás megindítása
A Hivatalomhoz forduló panaszos beadványában a közlekedési balesetben elhunyt édesapja ellen folytatott szabálysértési eljárást sérelmezte. A panaszos azt is kifogásolta, hogy édesapja holttestét – sem a Bajai Kórházban, sem a Bajai Köztemető halottasházában – nem tekinthette meg.
A panasz alapján vizsgálatot folytattam, melynek eredményeként az OBH 5516/2005. számú, 2006. április 12-én kelt részjelentésemben – a Kalocsai Rendőrkapitányság által lefolytatott szabálysértési eljárás tekintetében – a tisztességes eljáráshoz való joggal összefüggő súlyos visszásságot állapítottam meg.
Vizsgálatomat ugyanakkor tovább folytattam, melynek során megkerestem az országos rendőrfőkapitányt annak érdekében, hogy vizsgáltassa ki, az Eütv. szerinti rendkívüli halál esetén követendő eljárásokban milyen szabályokat, ill. gyakorlatot követnek az egyes rendőri szervek a holttestek megtekintésével kapcsolatban. 

Az érintett alkotmányos jogok
A Magyar Köztársaság Alkotmánya
2. § (1) A Magyar Köztársaság független, demokratikus jogállam.
54. § A Magyar Köztársaságban minden embernek veleszületett joga van az élethez és az emberi méltósághoz, amelyektől senkit nem lehet önkényesen megfosztani. (Az emberi méltósághoz való jogból levezethető a kegyeleti jog.)

Alkalmazott jogszabályok
1997. évi CLIV. törvény az egészségügyről (Eütv.)
24. § (11) A beteg halála esetén törvényes képviselője, közeli hozzátartozója, valamint örököse - írásos kérelme alapján - jogosult a halál okával összefüggő vagy összefüggésbe hozható, továbbá a halál bekövetkezését megelőző gyógykezeléssel kapcsolatos egészségügyi adatokat megismerni, az egészségügyi dokumentációba betekinteni, valamint azokról - saját költségére - másolatot kapni.
218. § (1) Rendkívüli halál esetén hatósági eljárást kell lefolytatni és az elhunyt hatósági boncolását kell elrendelni. (2) A hatósági boncolás célja a halál okának, bekövetkezése körülményeinek tisztázása. (3) Rendkívüli az a halál, amelynek természetes módon való bekövetkezését a körülmények kétségessé teszik, így a) bekövetkezésének körülményei bűncselekmény elkövetésére utalnak, b) közlekedési vagy foglalkozás körében bekövetkezett baleset okozta vagy annak gyanúja merül föl,
220. § (4) A kórbonctani, illetve a hatósági boncolás elvégzése után a holttestet a kegyeleti szempontok figyelembevételével helyre kell állítani.

23/1994. (X. 26.) BM rendelet az eltűnt személyek felkutatásáról és a rendkívüli halálesetek kivizsgálásáról:
4. § (1) E rendelet alkalmazásában rendkívüli halál az a halál, amelynek természetes módon való bekövetkezését a körülmények kétségessé teszik, bekövetkezésének előzményei, körülményei ismeretlenek vagy nem állnak rendelkezésre olyan adatok, amelyekből megalapozottan következtetni lehet a halál bekövetkezésének körülményeire, így ha a halál(t): a) közlekedési vagy foglalkozás körében bekövetkezett baleset okozta és bűncselekmény gyanúja nem merül fel,
11. § (1) A rendkívüli haláleset kivizsgálása során az eljárási cselekményeket - így különösen a szemlét és a hatósági boncolást - úgy kell végrehajtani, hogy azok adatai egy későbbi, esetleges büntetőeljárásban bizonyítékként felhasználhatók legyenek.
12. § (1) A holttest vagy holttestrészlet (a továbbiakban együtt: holttest) temetéséhez, hamvasztásához (a továbbiakban együtt: temetés) az eljárást lefolytató rendőri szerv engedélye szükséges.

34/1999. (IX. 24.) BM-EÜM-IM rendelet az Eütv.-nek a halottakkal kapcsolatos rendelkezései végrehajtásáról, valamint a rendkívüli halál esetén követendő eljárásról:
15. § (1) Rendkívüli halál esetén a hatósági, illetve az igazságügyi orvosi boncolást elrendelő hatóság intézkedik a holttestnek a halál bekövetkezése helyéről a szükséges vizsgálatok elvégzéséhez megfelelő feltételekkel rendelkező legközelebbi, boncolóhelyiség-csoportot fenntartó temetőbe vagy kórházi patológiai osztályra, illetve más intézménybe (továbbiakban: boncolás helye) történő szállításáról. (4) A kórbonctani vizsgálat után a halott azonnal temethető. Rendkívüli halál esetén az elhunyt eltemetéséhez, illetve elhamvasztásához a halottvizsgálati bizonyítvány mellett az eljáró hatóság engedélye is szükséges.
16. § (1) A beteg kórházba való felvételekor fel kell jegyezni annak a hozzátartozónak a nevét és lakcímét, akit a beteg esetleges haláláról értesíteni kell. A kórházban bekövetkezett halálesetről az elhunyt személy hozzátartozóját a kórház a működési rendjében meghatározottak szerint haladéktalanul értesíti. Az értesítésnek tartalmaznia kell az elhunyt személy nevét, születési évét és az anyja nevét.

A vizsgálat megállapításai
A panaszos édesapja 2005. augusztus 25-én – közlekedési baleset következtében – a Bajai Kórházban elhunyt. A panaszos még aznap este Budapestről Bajára utazott, hogy az édesapja holttestét megtekinthesse, de a kérését elutasították. Másnap reggel elment a halottasházba, és ismételten kérte a holttest megtekintésének biztosítását, de a kérését – a hatósági boncolásra hivatkozva – újból elutasították. 
A Bajai Kórház főigazgatójától korábban kapott tájékoztatás szerint a panaszos édesapjának halála az 1997. évi CLIV. törvény (Eütv.) 218. § (3) bek. b, pontja alapján rendkívüli halálesetnek minősült, mely ügyben – a 23/1994. (X. 26.) BM rendelet szerint – a rendőrségnek volt hatásköre az államigazgatási eljárás lefolytatására. A halál bekövetkezésének pillanatától pedig a rendőrhatóságnak van joga a holttesttel rendelkezni; az egészségügyi intézményt a holttest megőrzésének a kötelezettsége terheli. Az intézmény a hatósági boncolást megelőzően, hatósági felhatalmazás nélkül nem jogosult arra, hogy a holttest bemutatását biztosítsa. Az elhunyt boncolására a Bács-Kiskun Megyei Rendőr-főkapitányság intézkedése alapján nem a bajai kórházban, hanem a bajai köztemető halottasházában került sor.
Az országos rendőrfőkapitány - megkeresésem nyomán - az alábbiakról tájékoztatott: 2005-ben – országos szinten – 6660 esetben kezdeményeztek eljárást rendkívüli haláleset miatt, melynek eredményeként 161 bűncselekményt (19 emberölést) állapítottak meg. Függetlenül attól, hogy a bekövetkezett halál rendkívüli-e vagy sem, orvos által elvégzett halottvizsgálatot kell tartani. Az erről készült halottvizsgálati bizonyítvány tartalmazza, hogy az orvos szükségesnek tartja-e a hatósági boncolást. A bizonyítvány egy példánya „kíséri” a holttestet, ezért a boncolás szükségességéről a holttest befogadásakor tudomást szerez az egészségügyi intézmény vagy a halottasház. Azokon a helyeken, ahol megoldható a holttest ablakon vagy üvegfalon keresztül történő bemutatása, ott ezt a hatóság tagjának közreműködése nélkül lehetővé teszik a hozzátartozók számára. 
A hatósági boncolás elrendelésétől kezdve a holttesttel az eljáró hatóságon kívül más nem rendelkezhet. A holttest megtekintésének igényéről ezért az egészségügyi intézmény, vagy a halottasház illetékese értesíti az eljáró hatóságot. A kérés teljesítésétől a hatóság nem zárkózik el, hanem a hatósági boncolást végző orvos véleményének kikérése után a hatóság egy tagja megjelenik a holttest tárolásának helyén, és a boncmester, ill. a temetkezési vállalkozó (vagy képviselője) jelenlétében lehetővé teszi a holttest megtekintését a hozzátartozó számára. A hatóság közreműködésére tehát mindenképp szükség van a kegyeleti jog gyakorlása során.
Ez a gyakorlat azonban csak az egészségügyi intézményben bekövetkezett rendkívüli halál esetén alkalmazható, más esetekben ugyanis a holttestet steril hullazsákban helyezik el és így szállítják; a zsák kibontására csak a boncolást végző orvos jelenlétében vagy hozzájárulásával kerülhet sor.
Az országos rendőrfőkapitány – az egyes rendőr-főkapitányságok bűnügyi igazgatói által elvégzett megyei vizsgálatok alapján – megállapította, hogy a rendkívüli halálesetek ügyében eljáró hatóságok tagjai különös hangsúlyt fektetnek a kegyeleti jogok tiszteletben tartására; a bűncselekmény áldozatával kapcsolatban ugyanakkor alapvetően a bűnüldözési érdekek és a kriminalisztikai szabályok a mérvadóak. 
A holttestek megtekintésének a fent részletezett „gyakorlati szabályai” ugyanakkor nincsenek jogszabályban rögzítve. A vizsgált esetben sem az egészségügyi intézmény, sem a halottasház képviselője nem értesítette az eljáró hatóságot a panaszos igényéről, és senki sem tájékoztatta őt arról, milyen körülmények között tekintheti meg az édesapja holttestét. Az országos rendőrfőkapitány által leírt eljárásról – jogszabályi rendelkezés hiányában – pedig a panaszos máshonnan sem szerezhetett volna tudomást. 
Az Alkotmánybíróság 56/1991. (XI. 8.) AB határozatában kifejtette, hogy „a jogállamiság egyik alapvető követelménye, hogy a közhatalommal rendelkező szervek a jog által meghatározott szervezeti keretek között, a jog által megállapított működési rendben, a jog által a polgárok számára megismerhető és kiszámítható módon szabályozott korlátok között fejtik ki a tevékenységüket.” 
Mindezekre tekintettel vizsgálatom eredményeként megállapítom, hogy súlyos visszásságot okozott az emberi méltósághoz való jogból levezethető kegyeleti joggal összefüggésben, hogy nem tették lehetővé a panaszos számára az elhunyt édesapja holttestének a megtekintését. 
Figyelemmel arra, hogy álláspontom szerint a visszásság elsősorban a jogi szabályozás hiányosságára vezethető vissza, az Obtv. 25. §-a alapján javaslom az igazságügyi és rendészeti miniszternek, hogy – az egészségügyi miniszterrel együttesen, a 34/1999. (IX. 24.) BM-EüM-IM rendelet megfelelő kiegészítésével – a közeli hozzátartozók kegyeleti jogának biztosítása érdekében az Eütv. szerinti rendkívüli halál esetén követendő eljárásokban (mind a büntető-, mind az államigazgatási eljárásra irányadóan) rögzítse a holttestek megtekintésének szabályait.

Budapest, 2006. július 3.
Takács Albert sk.