Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának
Jelentése
az OBH 5122/2005. számú ügyben

Előadó: dr. Borza Bea
A vizsgálat megindulása
Az elmúlt években több panasz érkezett az országgyűlési biztos hivatalához, melyben a glutén-szenzitív enteropátia (röviden GSE), azaz lisztérzékenységben (ld. még coeliakia) szenvedő emberek (gyermekek és felnőttek) azt kifogásolják, hogy az e betegségben szenvedők számára a meglehetősen magas élelmiszer költségek mellett sem az egészségügyi, sem a szociális támogatási rendszer nem tartalmaz semmiféle kompenzációt a betegség „karbantartására”.
Az Lisztérzékenyek Érdekképviseletének Országos Egyesülete elnöke ugyancsak panasszal fordult hivatalomhoz, melyben rámutatott, hogy a betegség tünetmentessé tétele kizárólag a táplálkozás következetes, szigorú rendjének betartása mellett lehetséges. Érvelése kiterjedt arra is, hogy mivel nem szükséges gyógyszeres kezelés, sem az OEP, sem más egészségügyi szervezet nem látja indokoltnak a finanszírozást, ugyanakkor szociális kérdésként sem megfelelő a helyzet kezelése. A betegek által fogyasztható élelmiszerek ára azonban többszöröse a „normál” élelmiszerek árának.
Figyelemmel az Egészség Évtizede Népegészségügyi Program „egészségérték” szemléletű reformfolyamat hosszú távú jelentőségére, felismerve annak fontosságát, hogy mivel az élethosszig tartó diéta egyúttal intenzív megelőző terápia, mellyel a betegség kóros tünetei elkerülhetők, a kérdés ellentmondásossága miatt szükségesnek látom az adott helyzet alkotmányos alapjogi értékelését, és az Alkotmányban rögzített diszkrimináció tilalma, a szociális alapjog, valamint az egészséghez való alapjog érintettsége okán – az Obtv. 16.§ (1) és (2) bekezdése alapján – vizsgálat folytatását.
Nem kerülte el a biztos figyelmét a 1998-ban született jelentés (OBH 4908/1997. sz.), mely ugyancsak megállapította e tárgykörben a diszkrimináció tilalma elvének, valamint a szociális alapjogok sérelmét, ugyanakkor ennek eredményeként az emelt összegű családi pótlék kiterjesztése a lisztérzékeny gyermekek, majd a 18. éven felüliek csoportjára, egyúttal nem merítette ki a helyzet megnyugtató megoldásának igényét valamennyi e betegségben szenvedő ember mindennapi gondja tekintetében.

Érintett alkotmányos jogok
A Magyar Köztársaság Alkotmánya
54. § (1) A Magyar Köztársaságban minden embernek veleszületett joga van az élethez és az emberi méltósághoz, amelyektől senkit nem lehet önkényesen megfosztani.
70/A. § (1) A Magyar Köztársaság biztosítja a területén tartózkodó minden személy számára az emberi, illetve az állampolgári jogokat, bármely megkülönböztetés, nevezetesen faj, szín, nem, nyelv, vallás, politikai vagy más vélemény, nemzeti vagy társadalmi származás, vagyoni, születési vagy egyéb helyzet szerinti különbségtétel nélkül.
70/D. § (1) A Magyar Köztársaság területén élőknek joguk van a lehető legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez. (2) Ezt a jogot a Magyar Köztársaság a munkavédelem, az egészségügyi intézmények és az orvosi ellátás megszervezésével, a rendszeres testedzés biztosításával, valamint az épített és a természetes környezet védelmével valósítja meg.
70/E. § (1) A Magyar Köztársaság állampolgárainak joguk van a szociális biztonsághoz; öregség, betegség, rokkantság, özvegység, árvaság és önhibájukon kívül bekövetkezett munkanélküliség esetén a megélhetésükhöz szükséges ellátásra jogosultak. (2) A Magyar Köztársaság az ellátáshoz való jogot a társadalombiztosítás útján és a szociális intézmények rendszerével valósítja meg.
Egyéb alkalmazott jogszabályok
1997. évi CLIV. törvény az egészségügyről
Preambulum: Az Országgyűlés - a lakosság egészsége iránt érzett felelősségétől áthatva, - attól a meggyőződéstől vezérelve, hogy az egyén egészséghez fűződő érdeke és jólléte elsőbbséget kell élvezzen, továbbá, hogy az orvostudomány fejlődésének eredményeit a jelen és a jövendő nemzedékek javára kell felhasználni, - annak tudatában, hogy az egészség az egyén életminőségének és önmegvalósításának alapvető feltétele, amely döntő hatással van a családra, a munkára és ezáltal az egész nemzetre, - tekintettel arra, hogy az egészség fejlesztését, megőrzését és helyreállítását az egészségügy eszközrendszere csak a szociális ellátórendszerrel, valamint a természeti és épített környezet védelmével, illetve a társadalmi és gazdasági környezettel együttesen, továbbá az egészséget támogató társadalmi gyakorlattal és politikával kiegészülve képes szolgálni, - figyelemmel a bekövetkezett tudományos, technikai, etikai és társadalmi, valamint a jogrendszert érintő változásokra, továbbá nemzetközi kötelezettségeinkre, az egészségi állapot megőrzésének és javításának összetett feltételrendszerét meghatározó alábbi törvényt alkotja meg:

1998. évi LXXXIV. törvény a családok támogatásáról
4. § E törvény alkalmazásában f) tartósan beteg, illetve súlyosan fogyatékos személy: fa) az a tizennyolc évesnél fiatalabb gyermek, aki a külön jogszabályban meghatározott betegsége, illetve fogyatékossága miatt állandó vagy fokozott felügyeletre, gondozásra szorul, fb) az a tizennyolc évesnél idősebb személy, aki tizennyolcadik életévének a betöltése előtt munkaképességét legalább 67%-ban elvesztette, és ez az állapot egy éve tart, vagy előreláthatólag legalább egy évig fennáll;
7. § (1) Családi pótlékra jogosult d./ a tizennyolcadik életévét betöltött tartósan beteg, illetve súlyosan fogyatékos személy, feltéve, ha utána tizennyolcadik életévének betöltéséig magasabb összegű családi pótlékot folyósítottak.
8. § (4) Ha a közoktatási intézményben tanulmányokat folytató gyermekre tekintettel 18. életévének betöltéséig magasabb összegű családi pótlékot folyósítanak, az ezt követően utána vagy részére folyósított ellátás havi összege meg kell hogy egyezzen a 11. § (1) bekezdésének g), illetve h) pontja alapján megállapított magasabb összegű családi pótlék összegével.
11. § (1) A családi pótlék havi összege h./ tartósan beteg, illetve súlyosan fogyatékos gyermeket nevelő egyedülálló esetén a tartósan beteg, illetve súlyosan fogyatékos gyermek után 23 000 Ft, i./ a 7. § (1) bekezdésének d) pontja szerinti személy esetén - a 8. § (4) bekezdésében foglaltak kivételével -18 000 Ft,

5/2003. (II. 19.) ESzCsM rendelet a magasabb összegű családi pótlékra jogosító betegségekről és fogyatékosságokról
4/A. § (1) A Cst. 7. §-a (1) bekezdésének d) pontjában meghatározott személy akkor jogosult a magasabb összegű családi pótlékra, ha az Országos Egészségbiztosítási Pénztár Országos Orvosszakértői Intézetének (a továbbiakban: OOSZI) szakvéleménye szerint 18. életévének betöltése előtt munkaképességét legalább 67%-ban elvesztette.
1. számú melléklet (2004. február 16. napjától hatályos módosítása)
Anyagcsere és endokrin betegségek
1. Phenylketonuria és egyéb enzimbetegségek (laboratóriumilag igazolt, különleges diétát igénylő esetek, pl. laktózérzékenység).

2003. évi CXXV. törvény az egyenlő bánásmódról és az esélyegyenlőség előmozdításáról
24. § Az egyenlő bánásmód követelményét a szociális biztonsággal összefüggésben érvényesíteni kell különösen a./ a társadalombiztosítási rendszerekből finanszírozott, valamint b./ a szociális, illetve gyermekvédelmi pénzbeli és természetbeni, valamint személyes gondoskodást nyújtó ellátások igénylése és biztosítása során.
25. § (1) Az egyenlő bánásmód követelményét az egészségügyi ellátással összefüggésben érvényesíteni kell különösen az egészségügyi szolgáltatásnyújtás, ezen belül
a./ a betegségmegelőző programokban és a szűrővizsgálatokon való részvétel, b./ a gyógyító-megelőző ellátás, c./ a tartózkodás céljára szolgáló helyiségek használata, d./ az élelmezési és egyéb szükségletek kielégítése során. (2) Törvény, illetőleg törvény felhatalmazása alapján kormányrendelet e törvény rendelkezéseivel összhangban az egészségi állapot vagy fogyatékosság, illetve a 8. §-ban meghatározott tulajdonság alapján a társadalom egyes csoportjai részére a szociális és az egészségügyi ellátórendszer keretein belül többletjuttatásokat állapíthat meg.

A megállapított tényállás
A Lisztérzékenyek Érdekképviseletének Országos Egyesülete vezetője, az egészségügyi tárca szakemberei, valamint a kutatásokban jártas szakemberek tájékoztatása, tényelemzése és következtetései alapján a következő tényállás rögzíthető.
A glutén-szenzitív enteropátia auto-immun betegség, melynek egészségkárosító hatása bizonyított, tüneti kezelése megoldott, azonban az, hogy mi váltja ki a tünetegyüttes megjelenését még a tudomány felfedezésére vár. Az Európai Unió által támogatott, három éven át, tíz országra kiterjedő kutatás-sorozat bebizonyította, hogy az európai népesség egy százalékát érinti a glutén-szenzitivitás, mely arány lényegében megegyezik a hazai adatokkal. Ez azt is jelenti, hogy közel százezer diagnosztizált beteggel kell számolni Magyarországon. 
A betegség lényege, hogy az e betegségben szenvedő szervezetében a glutén nevű fehérje táplálkozás során történő bevezetését és folyamatos fogyasztását követően – meghatározott idő alatt – súlyos egészségromlás következik be, úgymint hasmenés, hányás, fogyás, hajhullás, egyéb hiánybetegségek, fogromlás, csontritkulás, stb., majd az alapbetegség felismerésének hiányában, vagy kezeletlensége következtében súlyos emésztőrendszeri betegségek, gyakran daganatos elváltozások alakulnak ki.
A glutén a gabonafélékben (búza, árpa, rozs, zab és ezek alfajai) található fehérje egyik alkotója, mely az immunrendszer mellett a vékonybél bolyhokat károsítja, gátolva a táplálék felszívódását. Noha rendelkezésre ál már korszerű diagnosztikai háttér, a helyes diagnózis felállítása mégis gyakran éveket vesz igénybe. Végül egy legyengült, számos egyéb kísérő megbetegedéssel küzdő embert kell az egészségügyi intézmény hálózat valamennyi szintjén (járóbeteg ellátás, szakrendelés, fekvőbeteg ellátás) gyógyítani, és tünetmentesen „keresőképesnek” nyilvánítani.
A betegség kezelése azonban – eltérően a legtöbb megbetegedéstől – nem konvencionális kezelést, gyógyszeres terápiát jelent, hanem – ugyancsak a tudomány mai állása szerint – speciális eljárást. E szerint a táplálkozásból ki kell hagyni a károsító fehérjét, ezzel teljes glutén mentes diétát kell betartani, akár élethosszig. Mivel tehát a valóságos kóroki tényezők adekvát terápiája ez idő szerint nem megállapított, jelentős életminőség javulást idézhet elő az egyszerű, ám szakszerűen összeállított diéta. Ezzel hosszú időre elkerülhetővé válik az egészségügyi ellátórendszerben való megjelenés, a beteg aktív részese lehet a munkaerő piaci megmérettetésnek. Ugyanakkor a diéta jellegénél fogva a glutén érzékeny ember nem a társadalombiztosítás terheit gyarapítja, azaz a beteg nem részesül a támogatott ellátások közül sem a gyógyszerek, sem az egyéb eszközök vagy más gyógyító eljárás finanszírozott előnyeiben. 
Az Egyesület elnöke jelen ügyben – ahogyan korábban is – rámutatott, hogy a betegség tünetmentessé tétele kizárólag a táplálkozás következetes, szigorú rendjének betartása mellett lehetséges. Érvelése kiterjedt arra is, hogy mivel nem szükséges gyógyszeres kezelés sem az OEP, sem más egészségügyi szervezet nem látja indokoltnak a finanszírozást, ugyanakkor szociális kérdésként sem látja a megfelelő a kezelhetőséget. Lényegében tehát a kifogásolt probléma éppen abból a helyzetből fakad, hogy a diagnózis felállítása, és a szervezet regenerálódása után az egyetlen lehetséges kezelés a gluténmentes életmód, melyhez a szociális rendszer az emeltösszegű családi pótlékkal járul hozzá, míg az egészségügyet érintő támogatási szféra szerepe zéro.
A gyakorlatban ez többek között azt is jelenti, hogy például az intézményi étkezés – kivéve az idős otthoni, illetve egyéb speciális intézeti ellátást – nem zökkenőmentes (lásd. óvodai és diákétkeztetés), noha az intézményfenntartók feladata a különleges táplálkozási igények kompenzációja, például az étkeztetés megszervezése annak ellenére, hogy a piaci áron beszerezhető élelmiszerek ára többszöröse a „normál” alapanyagokénak. (Árviszonyok 2004.évben: 1 kg búzakenyér: 102-300 Ft, 1 kg gluténmentes kenyér 1000-2000 Ft; 1 kg búzaliszt: 100 Ft, 1 kg gluténmentes liszt 800-2000 Ft.).
E termékekhez való hozzájutást – noha speciális körülmények között állíthatók elő – az állam sem a társadalombiztosítás intézményein keresztül, sem egyéb módon nem támogatja. Ebből következően a hosszabb idejű GyES, az magasabb összegű családi pótlék, az ápolási díj időbeni kitolása, az adókedvezmény és a közgyógyellátási igazolvány valóban előrelépés, de nem jelent teljes körű támogatást, minden beteg számára igénybevehető kedvezmény továbbra sem észlelhető.
Az elmúlt évek tapasztalatai alapján az egészségügyi tárca vezetője arról tájékoztatta az országgyűlési biztost, hogy mind a gyermekek, mind a felnőtt korú betegek megfelelő diétájának biztosítását fontos, megoldandó kérdésnek tekinti, ugyanakkor a helyzet teljes áttekintése és megoldása olyan komplex feladat, mely kimunkálása hosszabb időt vesz igénybe.
A szociális ügyekért felelős minisztérium azzal együtt, hogy a helyzet fonákságait ismeri, és elismeri, egyes az ellátórendszerben lévő, és főként a gyermekes családokat segítő egyéb támogatási formák jobb kihasználását említi. (pl. a GYES-en lévők munkavállalási lehetőségei)
Az országgyűlési biztosok gyakorlatában több alkalommal került előtérbe a jelzett betegség okozta anomália. Korábban 1998. októberében folyt vizsgálat és született jelentés, majd ezen vizsgálat kiegészítéseként ismét jelentés tárta fel a betegség csoport hátrányos helyzetét. (OBH 4908/1997.) A jelentésekben feltárt alkotmányos visszásságok a diszkrimináció tilalmának elveit – a szociális biztonsághoz való joggal összefüggésben – érintették. Megállapítható volt, hogy például – az akkor hatályos jogszabály szerint – a szintén többletkiadással járó cukorbetegség miatt a rászorulók számára az állam biztosít támogatást, míg a lisztérzékenységben szenvedő, noha kétségtelenül kisebb betegcsoportot jelentő emberek részére semmiféle kompenzáció nem jár. Megállapította továbbá a jelentés, hogy a 18. életévüket betöltött tanulók esetében a magasabb összegű családi pótlék megvonása hátrányos megkülönböztetést jelent az ugyancsak tanuló, de még e kort el nem ért diákokkal szemben. A szaktárca felé szóló ajánlások e helyzetek megoldását célozták.
Az előbbi érvelést azzal utasította el az akkori szociális szakminiszter, hogy még számos tartós betegség jár többletkiadással, melyet a szociális ellátó rendszeren belül támogatni mind szakmapolitikai, mind finanszírozási szempontból indokolatlan és megvalósíthatatlan. Ugyanakkor a családi pótlékkal kapcsolatos ajánlást elfogadta, és a 18. évet 20 évre változtatta az emelt összegű családi pótlékra való jogosultság határát. 
Ezt követően a családi pótlék intézményét is érintő, a fogyatékos személyek egyes ellátásait módosító 2001. évi XLI. törvény 2001. július 1-én hatályba lépett rendelkezése alapján a tartósan beteg felnőtt – ha már 18. életévét megelőzően jogosulttá vált a magasabb összegű családi pótlékra – mindaddig igényelheti a magasabb összeget, ameddig betegsége tartós fennállását a szakorvos igazolja.

A vizsgálat megállapítása
I. Figyelemmel arra, hogy olyan ismert betegségről van szó, mely előrelátó, felelős, és tervezett életvitellel, táplálkozással gyakorlatilag tünet mentessé tehető, és ezáltal kezelése az egészségügy vagy a gyógyszer kassza terheit nem növeli, az alapjogi vizsgálat célja, hogy egyéb módon, például szociális jellegű támogatási csomagban, az esélyegyenlőség elveit tiszteletben tartva, könnyíteni lehessen rászorulók anyagi terhein.
Az országgyűlési biztosok gyakorlatában szükségessé vált annak megállapítása, hogy valamely alkotmányos jog sérelme mely feltételek fennállása esetén jelenti egyúttal alkotmányos visszásság egyidejű bekövetkezését is. E szerint alkotmányos joggal összefüggő visszásság akkor állapítható meg, ha az ügyben érintett alkotmányos jog gyakorlása az Alkotmányt sértő korlátozást szenvedett vagy ennek közvetlen veszélye áll fenn. Visszásságot okoz a jogkorlátozás, ha nem az Alkotmány által megengedett célra irányul, illetve ha aránytalan, azaz túllépi az alkotmányos cél által megkívánt mértéket. Mindezen túl alkotmányos joggal összefüggő visszásságot okoz a korlátozás akkor is, ha egyáltalán nem korlátozható – un. abszolút – jogot, illetve feltétlenül érvényesülni rendelt elvet vagy tilalmat érint.
Ez okból tehát azt vizsgáltuk, hogy a glutén-szenzitív betegcsoport számára tünetmentes létet segítő speciális táplálkozás alapanyagainak az állam által történő támogatása, illetve annak hiánya összefüggésbe hozható-e valamely alapjoggal, illetve a támogatás hiánya egyúttal jelentheti-e valamely alapjog aránytalan korlátozását. 
II. Az Alkotmánybíróság számos határozatában kiemelte, hogy az állam objektív (intézményes) egészségvédelmi feladatait az Alkotmány 70/D.§-a körvonalazza. E feladat teljesítésének lehetőségei a nemzetgazdaság teherbíró képességéhez igazodva, valódi alkotmányos mérce felállítása nélkül a társadalombiztosítás rendszere segítségével az élethez, emberi méltósághoz való jog (Alkotmány 54.§ (1) bek.) primátusa alapján tekinthetjük államcélnak. (54/1996. (XI.30.) AB hat.) Az állam intézményes garanciáit megkövetelő önrendelkezési jog – az Alkotmány 54. § (1) bekezdéséből, az emberi méltósághoz való jogból, mint általános személyiségi jogból levezetett alapjog – az egészségügy területén az alkotmányos követelményeknek megfelelő esetleges törvényi (az Eütv.) korlátok között gyakorolható. Az Eütv. 15. § (1) bekezdése tartalmazza, hogy a beteg önrendelkezési joga kizárólag törvényben meghatározott esetekben és módon korlátozható. Mindezt a szabad orvosválasztással kapcsolatban leszögezte az Alkotmánybíróság. (261/B/1997. AB hat.)
A természetgyógyászati eljárások vizsgálatával összefüggésben ugyancsak az Alkotmánybíróság rögzítette azt, hogy az önrendelkezési jog magába foglalja, hogy a beteg a konvencionális orvosi beavatkozás helyett a nem-konvencionális orvoslást válassza. A lehető legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez való jogból azonban nem vezethető le, hogy az állam részéről ez az alternatíva alapjogként a kötelező egészségbiztosítás keretében biztosítandó is legyen. (684/B/1997. AB hat.) Az állam az Alkotmány 70/D. §-ában írt kötelezettsége teljesítése körében ugyanis nagyfokú szabadságot élvez, amely mindaddig nem vet fel alkotmányossági kérdéseket, ameddig az nem vezet valamely alkotmányos jog, köztük a társadalombiztosítás útján érvényesülő betegellátási jogosultság megsértéséhez. Az egészségügyi ellátás intézményrendszere csak akkor alkotmányellenes, ha eleve alkalmatlan az államot terhelő kötelezettségek alkotmányosan még elfogadható minimumának teljesítésére. [54/1996. (XI. 30.) AB határozat, ABH 1996, 173., 188-189.] 
A lisztérzékeny betegek számára nem-konvencionális kezelési módnak is tekinthető valamely étkek elhagyása, azaz a betegség kezelésére alkalmas (ezidáig nem létező) gyógyszer helyett a tünetet okozó fehérje elhagyása a táplálkozásból. Ebből következően a természetes kezelés az inkriminált élelmiszerek más alapanyaggal való helyettesítése. Ez azonban nem választás kérdése, hanem az egyetlen lehetséges egészséget jobbító „kezelés”.
Amennyiben követjük a fenti logikát, adódik az analógia lehetősége, noha azt a jogelmélet tipikusan a félreértelmezések veszélyes forrásának tekinti. Ugyanakkor, ha a jelen problémakörre vetítve valóban párhuzamot állítunk, akkor beteg és beteg között – függetlenül a gyógyító technikától – nem lehet különbséget tenni. A különbség csupán a kezelések módjában, az orvos-szakmai meggyőződésen alapuló adekvát terápia alkalmával állhat elő. Ebből következően a lisztérzékenység tüneti kezelését jelentő diéta, és más betegségek gyógyszeres kezelése között ugyancsak nem lehet különbséget tenni. Ellenkező esetben az összehasonlítható alanyi kör megkülönböztetése a kezelések támogatottsága tekintetében mégis csupán a „gyógyszer” jellegén múlik. Ha volna e betegségre gyógyszeres terápia, a készítmények például közgyógyigazolvány ellenében, csökkentett áron volnának beszerezhetők.
A megkülönböztetés alapjogi tilalmával kapcsolatban az Alkotmánybíróság több ízben kifejtette, hogy az nem abszolút, a mindenkori szabályozás tárgyi és alanyi összefüggésében vizsgálható, hogy a megkülönböztetés az alkotmányos határok közt maradt-e. Ha azonban az adott szabályozási koncepción belül eltérő szabályozás vonatkozik valamely csoportra, ez a megkülönböztetés törvényi tilalmába ütközik, kivéve, ha az eltérésnek kellő súlyú alkotmányos indoka van. [21/1990. (X. 4.) AB határozat, ABH 1990, 73., 78.]
A különbségtétel alkotmányosságának feltétele, hogy a jogszabály egyenlőként (egyenlő méltóságú személyként) kezelje az érintett személyeket, és szempontjaikat azonos körültekintéssel, elfogulatlansággal mérlegelje. A 32/1991. (VI. 6.) AB határozat szerint (ABH 1991, 146., 161., 162.) a megkülönböztetésnek egymással összehasonlítható alanyi körre kell vonatkoznia. Kizárja az alkotmányellenességet, ha az egyenlőtlenség a jogi konstrukciók különbözőségéből, különböző jogi helyzetekből fakad. Tehát az Alkotmány 70/A. § (1) bekezdésében megfogalmazott megkülönböztetési tilalom nem jelenti azt, hogy mindenfajta megkülönböztetés sérti a jogok egyenlő elosztásának alkotmányos követelményét. A megkülönböztetés tilalma arra vonatkozik, hogy a jognak mindenkit egyenlőként (egyenlő méltóságú személyként) kell kezelnie, azaz az emberi méltóság alapjogán nem eshet csorba, azonos tisztelettel és körültekintéssel, az egyéni szempontok azonos mértékű figyelembevételével kell a jogosultságok és a kedvezmények elosztásának szempontjait meghatározni (ABH 1990, 48.).
Az Alkotmánybíróság azonban azt is hozzáfűzte, hogy ha nem eleve jogosultak megkülönböztetéséről van szó, akkor csak az követelhető meg, hogy a nem egyenlő kezelésnek ésszerű oka legyen, azaz az ne minősüljön önkényesnek (ABH 1991, 62.). Ha a megkülönböztetés „önkényes”, „indokolatlan”, vagyis annak nincs ésszerű indoka, akkor sérti az emberi méltósághoz való jogot, mert ilyen esetben a törvényhozó bizonyosan nem kezeli az érintetteket egyenlő méltóságú személyként, s nem értékeli valamennyi érintett szempontjait hasonló figyelemmel és méltósággal [35/1994. (VI. 24.) AB határozat, (ABK 1994. június, 274-75.)]. 
Mindebből következik, hogy a kifogásolt helyzetet a jogalkotás lehető legszélesebb mérlegelési jogkörének figyelembevételével kell mérni. Már nem csupán a glutén-érzékeny betegek egymás közötti különbözőségéről van szó, hanem a különböző egyéb betegségek szenvedői és a lisztérzékenységben szenvedő beteg emberek eltérő méltóságú „kezeléséről”. Ahol az érintettek szempontjait nem azonos körültekintéssel és figyelemmel kezeli az állam, legalábbis felmerül az indokolatlan alapjog korlátozás.
„A jogok egyenlő elosztásának elvéből és a hátrányos megkülönböztetés tilalmából [Alkotmány 70/A. § (1) bekezdés] ugyanis az következik, hogy az államnak az alanyi jogok szétosztásánál ugyanazokkal az ismérvekkel kell mérlegelnie különböző okfolyamatokban azonos sérelmet szenvedettek szempontjait. Ha az állam a különböző helyzetek között - azzal, hogy az azokban rejlő lényeges különbözőségeket figyelmen kívül hagyja - egyenlőtlen elbánást eredményező módon azonosságot állapít meg, az a személyek közötti tilos megkülönböztetést eredményez, és ezért alkotmányellenes.” [1/1995. (II.8.) AB hat. (ABK 1995.2,33]
III. Az egyenlő bánásmódról és az esélyegyenlőség előmozdításáról szóló 2003. évi CXXV. törvény egyebek mellett akként fogalmaz, hogy az egyenlő bánásmód követelményét a szociális biztonsággal összefüggésben kell érvényesíteni különösen a szociális (…) ellátások igénylése és biztosítása során. Ezen túlmenően a jogalkotó nagyvonalú a rászorulók tekintetében amikor hozzáteszi, hogy törvény, illetőleg törvény felhatalmazása alapján kormányrendelet e törvény rendelkezéseivel összhangban az egészségi állapot vagy fogyatékosság (…) alapján a társadalom egyes csoportjai részére a szociális és az egészségügyi ellátórendszer keretein belül többletjuttatásokat állapíthat meg. (24.§-25.§)
Figyelemmel arra, hogy a lisztérzékeny gyermekek szülei számára a magasabb összegű családi pótlékra való jogosultság megállapításakor, illetve a felnőtt korban saját jogon is részesülők tekintetében lényegében elismerte a jogalkotó, hogy az egészségromlás egyúttal anyagi megterhelést is jelent. Azonban továbbra sem gondolt azokra a betegekre, akik esetében ab ovo felnőtt korukban diagnosztizálták a kór jelenlétét, és jövedelmük a mindennapi megélhetést épphogy lehetővé teszi. Ugyancsak idesorolhatók a felsőoktatásban tanuló diákok. Ez utóbbi betegcsoport számára nem vehető igénybe a SZJA kedvezmény sem, de még közgyógyigazolványra sem jogosultak, hiszen gyakorlatilag nincs gyógyszerfogyasztásuk. 
A szaktárca legutóbbi, különböző fekvőbeteg-ellátóknál végzett felmérése alapján felnőttek esetén napi 876.-forint, gyermekek esetén 680.-forint összköltséget jelent a gluténmentes diétás koszt. A közétkeztetésben a különleges táplálkozási igényeket kielégítő vendéglátó-terméket csak engedély alapján szabad előállítani. A különleges táplálkozási igényeket kielégítő vendéglátó-termék előállítására vonatkozó engedély iránti kérelmet a Fodor József Országos Közegészségügyi Központ Országos Élelmezés- és Táplálkozástudományi Intézethez (a továbbiakban: OÉTI) kell benyújtani. A különleges táplálkozási igényeket kielégítő közétkeztetés az ÁNTSZ városi intézetének arra vonatkozó engedélyével folytatható. [A vendéglátás és közétkeztetés keretében történő élelmiszer-előállítás és -forgalmazás feltételeiről szóló 80/1999. (XII.28.) GM-EüM-FVM együttes rendelet (8.§-9.§)]
Mindez vonatkozik arra a vállalkozásra, mely egy-egy településen közbeszerzési eljárás keretében elnyerte a közintézmények (egészségügyi, szociális, óvodai stb.) étkeztetésének bonyolítását. Vajon kötelezhető-e a vállalkozó ezen speciális diétás ételek készítésére? Noha az önkormányzat nyilvánvalóan mindent megtesz a fenntartásában üzemelő intézmények e tekintetben való feladatai ellátása érdekében, alappal gondolhatunk a teljesíthetőség anomáliáira.
Az egészségügyről szóló 1997. évi CLIV. törvény preambuluma kiemeli, hogy „az egészség fejlesztését, megőrzését és helyreállítását az egészségügy eszközrendszere csak a szociális ellátórendszerrel, (…) az egészséget támogató társadalmi gyakorlattal és politikával kiegészülve képes szolgálni”, ezért a törvény az egészségi állapot megőrzésének és javításának összetett feltételrendszerét határozza meg. Tekintettel arra, hogy, ha úgy tetszik a feladat az egészségügy ellátórendszerén történő kívülmaradást célozza, a szociális szféra közbejötte továbbra is elengedhetetlen. Erre a többletre hív fel az egyenlő bánásmódról és az esélyegyenlőség előmozdításáról szóló törvény fentebb idézett szakasza is.
Mindezzel együtt kétségtelen, hogy a probléma megoldása, a betegség tünetmentesítése érdekében történt lépés a szakma részéről, noha a valódi kompenzáció valamennyi beteg tekintetében még várat magára. A piaci áron beszerezhető élelmiszer alapanyag jelentős gazdasági terhet ró a háztartásokra, ezért a kísérő tünetek megelőzésére alkalmas speciális diéta betartására kényszerült betegek érdekében szükségesnek látszik újólag végiggondolni valamely támogatási rendszer (pl. lisztjegy, étkezési támogatás stb.) esetleges éltre hívását, hiszen e nélkül, – és természetesen – a saját erő nélkül az egészségügy szférájába kerülve krónikus betegként jelentkezik ellátásért a beteg. 
Mindebből következően megállapítom, hogy nincs Alkotmányos indoka annak, hogy a glutén-szenzitív enteropátia betegségben szenvedők közül azok a betegek, akik nem részesülnek sem a családtámogatási rendszer, sem az adópolitika, sem pedig a társadalombiztosítás vívmányaiban, a más betegségben szenvedőktől eltérő élethelyzetbe kényszerülnek. Megállapítom továbbá, hogy a vizsgált betegkör alanyai – pusztán a betegségük más betegségtől eltérő kezelési módszere miatt – az egészségbiztosítás rendszeréből kiesve a szociális ellátó rendszerben sem részesülnek teljes körű kompenzációban. 
Ezek a tények az Alkotmányban biztosított emberi méltósághoz való jog primátusa alapján, az abból levezethető diszkrimináció mentes elbánáshoz, valamint a szociális biztonsághoz való alapjoggal összefüggésben alkotmányos visszásságot eredményeznek.

Kezdeményezés
Mivel a megállapított alkotmányos jogokkal kapcsolatos visszásság adott kérdés jogi szabályozásának hiányára (hiányosságára) vezethető vissza, a visszásság jövőbeni elkerülése érdekében – az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény 25. §-a alapján – javasolom az ifjúsági, családügyi, szociális és esélyegyenlőségi miniszternek, valamint az egészségügyi miniszternek, hogy akár együttesen akár tárcánként intézkedjenek olyan jogszabály megalkotása érdekében, mely a glutén-szenzitív betegek számára méltányos anyagi kompenzációt jelent.

Budapest, 2006. február 23.

Lenkovics Barnabás sk.