Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa általános helyettesének
Jelentése
az OBH 5086/2005. számú ügyben

Előadó: dr. Kiss László
Az eljárás megindulása
Az Értelmi Fogyatékosok és Segítőik Országos Érdekvédelmi Szövetsége (továbbiakban: Szövetség) panasszal fordult hozzám, amelyben kérte az értelmi fogyatékos személyek ellen folytatott büntetőeljárások, illetve ezzel összefüggő fogvatartásuk vizsgálatát. A panaszra Zs. S. közepesen súlyos értelmi fogyatékos előzetes letartóztatása szolgáltatott okot, akit édesanyja nyilatkozata szerint fogvatartása során bántalmaztak és védő jelenléte nélkül olyan jegyzőkönyveket írattak alá vele, amelyek tartalmát nem is értette.
A szülő panaszolta, hogy a büntetés-végrehajtási intézetben, vagy a többszöri szállítások során fia pénze, értéktárgyai eltűntek. Bántalmazás hivatalos eljárásban bűncselekmény miatt eljárás indult a Zs. S.-t kihallgató egyik rendőr ellen, és ebben az ügyben felismerő tanúként hallgatták ki a fogvatartottat, de a védőt az eljárási cselekményről nem értesítették. A fogvatartott előzetes letartóztatása indokolatlanul elhúzódott.
A Szövetség véleménye szerint az értelmi fogyatékos személyekkel szembeni büntetőeljárásokban a hatóságok által tanúsított magatartás nem felel meg a fogyatékos személyek jogairól és esélyegyenlőségük biztosításáról szóló 1998. évi XXVI. törvény alapelveinek és rendelkezéseinek.
A panaszban foglaltak alapján - az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. tv. (Obtv.) 18. § (3) bekezdésére tekintettel – 2005. szeptember 27-én kelt levelemben vizsgálat tartására kértem fel a legfőbb ügyészt. 

Érintett alkotmányos jogok
1949. évi XX. törvény a Magyar Köztársaság Alkotmányáról
54. § (1) A Magyar Köztársaságban minden embernek veleszületett joga van az élethez és az emberi méltósághoz, amelyektől senkit nem lehet önkényesen megfosztani. (2) Senkit nem lehet kínzásnak, kegyetlen, embertelen, megalázó elbánásnak vagy büntetésnek alávetni,
70/A. § (3) A Magyar Köztársaság a jogegyenlőség megvalósulását az esélyegyenlőtlenségek kiküszöbölését célzó intézkedésekkel is segíti.

Alkalmazott jogszabályok
1998. évi XXVI. törvény a fogyatékos személyek jogairól és esélyegyenlőségük biztosításáról
3. § A fogyatékos személyek az őket mindenki mással egyenlően megillető jogaikkal állapotukból fakadóan kevéssé tudnak élni, ezért indokolt, hogy minden lehetséges módon előnyben részesüljenek.

6/1996. (VII. 12.) IM rendelet a szabadságvesztés és az előzetes letartóztatás végrehajtásának szabályairól
256. § (1) Ha az előzetesen letartóztatottnál az intézet kóros elmeállapotra utaló tüneteket észlel, megvizsgálási javaslattal haladéktalanul az IMEI-be utalja és erről egyidejűleg a rendelkezési jogkör gyakorlóját értesíti. (2) Az IMEI a vizsgálat eredményéről haladéktalanul értesíti a beutaló intézetet és a rendelkezési jogkör gyakorlóját. (3) Ha a vizsgálat eredménye szerint az előzetesen letartóztatott kóros elmeállapotú, gyógyítását a rendelkezési jogkör gyakorlójának eltérő utasításáig az IMEI végzi. Ha az előzetesen letartóztatott nem kóros elmeállapotú, a vizsgálat befejezése után az IMEI haladéktalanul intézkedik a beutaló intézetbe való visszaszállítása iránt.

5/1998. (III. 6.) IM rendelet a fogvatartottak egészségügyi ellátásáról
26. § (1) Ha a bv. orvos az előzetesen letartóztatottnál kóros elmeállapotra utaló tüneteket észlel, haladéktalanul beutalja az IMEI-be. A beutalásról huszonnégy órán belül értesíteni kell a büntetőügyben eljáró hatóságot. (2) Az (1) bekezdés szerint beutalt előzetesen letartóztatottat az IMEI nyolc napon belül megvizsgálja, és vizsgálatának eredményéről értesíti a büntetőügyben eljáró hatóságot. 

1999. évi LXIX. törvény a szabálysértésekről
15. § Nincs helye elzárásnak, ha az eljárás alá vont személy b) a fogyatékos személyek jogairól és esélyegyenlőségük biztosításáról szóló 1998. évi XXVI. törvény 4. §-ának a) pontjában meghatározott fogyatékos személy, kórházi fekvőbeteg-ellátásban részesül, illetőleg kórházi kezelése válik szükségessé;
17. § (2) Nincs helye elzárásra történő átváltoztatásnak, ha az eljárás alá vont személy b) a fogyatékos személyek jogairól és esélyegyenlőségük biztosításáról szóló 1998. évi XXVI. törvény 4. §-ának a) pontjában meghatározott fogyatékos személy, kórházi fekvőbeteg-ellátásban részesül, illetőleg kórházi kezelése válik szükségessé;

Emlékeztető az 1998. évi XIX. tv. alkalmazásának egyes kérdéseiről (ÜK.:2004/1.)
Be. 141. §
164. A 36/2003. (X. 3.) IM rendelet csak a büntetés-végrehajtási intézetben elhelyezett előzetesen letartóztatottak esetében követendő eljárást szabályozza. Abban az esetben, ha a gyanúsított a rendőrségi fogdába történő befogadáskor őt megvizsgáló orvos véleménye szerint pszichiátriai állapota miatt fogdán nem tartható, az ügyész a (2) bekezdésre tekintettel - ezt kizáró jogszabályi rendelkezés hiányában - a befogadó orvos véleménye alapján indítványozhatja az előzetes letartóztatásnak az IMEI-ben történő végrehajtását. Ez azért is célszerű, mivel az igazságügyi elmeorvos szakértői vélemény elkészítése általában hosszabb időt vesz igénybe.

Megállapított tényállás:
A Legfőbb Ügyészség Büntetés-végrehajtási Törvényességi Felügyeleti és Jogvédelmi Osztály vezetője a vizsgálat eredményéről a következő tájékoztatást adta:
Zs. S.-el szemben a Váci Rendőrkapitányság 1158/2005.bü. számon, szemérem elleni erőszak bűntette miatt indított eljárást.
A gyanúsítottat a nyomozó hatóság 2005. május 31-én vette őrizetbe, ezen a napon védőt rendelt ki számára, és a 18 óra 50 perckor foganatosított kihallgatásról a védőt értesítette. A kihallgatáson a védő nem jelent meg. A gyanúsított a megalapozott gyanú közlésével szemben ellenvetést nem jelentett be, részletes beismerő vallomást tett.
A gyanúsított előzetes letartóztatását 2005. június 3-án rendelte el a nyomozási bíró. A gyanúsított a meghallgatás alkalmával közölte, hogy Vácon egy önkéntes rendőr(?) bántalmazta, mert nem volt nála papír, bűnügyére vonatkozóan annyit közölt, hogy nincs semmi mondanivalója.
A nyomozás során a szükséges tanúkihallgatások, illetve az ügyész által előírt nyomozási cselekmények (az ügyész a nyomozás felett fokozott felügyeletet gyakorolt) 2005. június 15-ig megtörténtek. Ezt követően 2005. június 23-án az ügyész elmeorvos-szakértőt rendelt ki a gyanúsított elmeállapotának megvizsgálására.
A tájékoztatás szerint, mivel a szellemi visszamaradottság súlyosságának megállapítása pszichológiai szakkérdés, az elmeorvos-szakértői vizsgálatra csak a pszichológus szakértő véleményének beszerzését követően kerülhetett sor. Ez – valamint a szakértők kirendelésének sorrendje tekintetében az eljáró ügyészség részéről mutatkozott bizonytalanság – azzal a következménnyel járt, hogy az elmeorvos-szakértő a végleges szakvéleményt csak közel négy hónap múlva, 2005. október 11-én készítette el. A szakértő szerint Zs. S. az elmeműködés kóros állapotában szenved, ami enyhe fokban korlátozta abban, hogy cselekménye következményeit felismerje és hogy e felismerésnek megfelelően cselekedjen.
A gyanúsított előzetes letartóztatását az ügyész 2005. október 20-án megszüntette.
A bántalmazásokkal kapcsolatban a Legfőbb Ügyészség a következőket állapította meg: A gyanúsítottat őrizetbevétele után a Budaörsi Rendőrkapitányság fogdájában helyezték el. A fogdába való befogadáskor bántalmazásra panaszkodott, meghallgatásáról jegyzőkönyv készült. Feljelentése alapján a Pest Megyei Ügyészségi Nyomozó Hivatal Nyom.295/2005. számon eljárást folytat ismeretlen tettes ellen hivatalos eljárásban elkövetett bántalmazás vétsége miatt. Az ügyben Zs. S. sértett tanúkénti kihallgatására 2005. július 28-án került sor. A büntetőügyben kirendelt védője sértetti képviseletre jogosító meghatalmazással nem rendelkezett, ezért Zs. S. tanúkénti kihallgatásáról a nyomozó hivatal nem értesítette.
A kihallgatás során Zs. S. elmondta, hogy a Váci Rendőrkapitányságon kihallgatása közben egy rendőr – emlékezete szerint - háromszor megpofozta. 2005. szeptember 19-én a nyomozó hivatal fényképről történő felismerésre bemutatást tartott a sértettnek. E nyomozási cselekményről sem értesítette a védőt, az előbbi okból. A sértett a tablón szereplő 16 szóba jöhető rendőr közül nem ismerte fel bántalmazóját.
A nyomozás során tanúként hallgatta ki a nyomozó hivatal a Zs. S. kihallgatását foganatosító rendőrzászlóst, aki azt vallotta, hogy a kihallgatás során senki nem bántalmazta a gyanúsítottat. A nyomozás még folyamatban van.
Zs. S.-t 2005. június 3-án állították elő az egészségügyi befogadásra a Váci Fegyház és Börtönben. A vizsgálatot végző büntetés-végrehajtási orvos bejegyzése szerint a fogvatartott állapota nem igényelt további egészségügyi intézkedést.
A befogadást követően Zs. S. több alkalommal is jelentkezett a büntetés-végrehajtási intézet egészségügyi szolgálatánál. A vizsgálatok során jelezte, hogy a rajta látható külsérelmi nyomok elesés következményei, bántalmazásra utaló kijelentést egyetlen alkalommal sem tett. A büntetés-végrehajtási intézet a megfelelő egészségügyi ellátást – részben a Büntetés-végrehajtás Központi Kórházában – biztosította, amely kiterjedt a fogvatartott egyéb, belgyógyászati jellegű panaszainak orvoslására is.
A Pest Megyei Főügyészség büntetés-végrehajtási törvényességi felügyeleti és jogvédelmi szakági ügyésze 2005. október 10-én meghallgatta a fogvatartottat, aki feljelentést tett ismeretlen bv. dolgozók ellen hivatalos eljárásban elkövetett bántalmazás vétsége miatt. A meghallgatásról felvett jegyzőkönyvet a főügyészség a Budapesti Katonai Ügyészséghez továbbította, egyúttal – mivel a fogvatartotton látható sérülések indokolttá tették – elrendelte Zs. S. ismételt orvosi vizsgálatát és a vizsgálat eredményét a nyomozó hatóságnak megküldte. 
A fogvatartott letéti tárgyainak eltűnése kapcsán a főügyészség a büntetés-végrehajtási intézet parancsnokának intézkedését kezdeményezte.
A Legfőbb Ügyészség tájékoztatása szerint: „mindezekre figyelemmel megállapítható, hogy a fogvatartottal szemben indult, illetve az általa kezdeményezett büntetőeljárások során a hatóságok az irányadó büntető anyagi és eljárási szabályok figyelembe vételével jártak el. Minden esetben, amikor Zs. S. bántalmazásról tett nyilatkozatot, az érintett szervek a szükséges intézkedéseket megtették, az eljárások folyamatban vannak.” 
A Legfőbb Ügyészség álláspontja szerint „a büntetőeljárás szabályai nem kétségesen csak igen szűk területen – szakértő igénybevétele, védő biztosítása – érintkeznek a fogyatékos személyek jogainak érvényesítésére vonatkozó elvárásokkal. Erre tekintettel megfontolandó lehet a büntető és a büntetés-végrehajtási szabályok olyan irányú kiegészítése, amely az állam büntetőjogi igényének maradéktalan érvényesítése mellett a fogyatékos személyek jogainak gyakorlását is előmozdítja.
A szabályozás újragondolását – a büntetőügyekben eljáró és más érintett hatóságok mellett – az Országos Fogyatékosügyi Tanács kezdeményező, véleményező, javaslattevő és koordináló tevékenysége teheti teljessé.”

A vizsgálat megállapításai
A rendelkezésre álló adatok alapján megállapítható, hogy az értelmi fogyatékos gyanúsítottnak a nyomozó hatóság elé állítástól kezdve sérültek az emberi és eljárási jogai. A szülő nyilatkozata szerint: „a váci rendőrségre bevitték, össze-vissza verték, hogy ne hazudjon és aláíratták vele a jegyzőkönyvet, amibe olyan értelmes mondatok vannak, amilyet ő életében sose fog fogalmazni. Aláíratták vele azt is, hogy az arcsérülés, szembevérzés kerti munka közben történt.”
Gyanúsítotti kihallgatására – ahol a terhére rótt bűncselekményt beismerte - védő jelenléte nélkül került sor. A büntetőeljárásról szóló 1998. évi XIX. törvény (Be.) 46. § b) pontja egyértelművé teszi, hogy a védő részvétele minden olyan esetben kötelező, amikor a terhelt kóros elmeállapotú, függetlenül attól, hogy a kóros elmeállapot a büntetőjogi beszámítási képességét kizárja, korlátozza, vagy adott esetben nem is érinti. A törvény értelmében a terhelt jogosult arra, hogy megfelelő időt és lehetőséget kapjon a védekezésre való felkészülésre; ha fogva van, a védőjével a kapcsolatot felvegye, vele szóban és írásban ellenőrzés nélkül - különösen a kihallgatása előtt - érintkezzen. Ez az utóbbi rendelkezés azt hivatott biztosítani, hogy a gyanúsított minden körülmények között élhessen azzal a jogával, hogy első megnyilatkozása előtt védőjétől megkaphassa a szükséges információkat.
A védekezéshez való jog korrekt biztosítását – különösen értelmi fogyatékos gyanúsított esetében – nem helyettesíti a védő formális kirendelése, mivel az azonnal megkezdett kihallgatáson való részvételére gyakorlatilag nincs lehetőség.
A Be. 136. § (1) bekezdése alapján a bíróságnak, az ügyésznek, illetőleg a nyomozó hatóságnak arra kell törekednie, hogy az előzetes letartóztatás a lehető legrövidebb ideig tartson. Ha a terhelt előzetes letartóztatásban van, az eljárást soron kívül kell lefolytatni.
Zs. S. ügyében a nyomozás 2005. június 15-én – őrizetbevétele után két héttel – lezárult. Az ezt követő négy hónapos fogvatartása gyakorlatilag szükségtelen volt, tekintve, hogy elmeorvos-szakértői, illetve pszichológus-szakértői vizsgálata fogvatartás nélkül is elvégezhető lett volna. A fogvatartott ismétlődő – a rendőrségen és a büntetés-végrehajtási intézetben is előforduló, a vizsgálatokat végző orvosok és az ügyészek által is észlelt – bántalmazásai elkerülhetők lettek volna abban az esetben is, ha fogvatartását az Igazságügyi Megfigyelő és Elmegyógyító Intézetben foganatosítják. Erre a szabadságvesztés és az előzetes letartóztatás végrehajtásának szabályairól szóló 6/1996. (VII. 12.) IM rendelet, illetve a fogvatartottak egészségügyi ellátásáról szóló 5/1998. (III. 6.) IM rendelet lehetőséget ad, de az ügyésznek is módjában állt volna az elhelyezésre vonatkozó intézkedések meghozatala.
A bántalmazók felderítésére indított eljárások nagy valószínűséggel eredménytelenül fognak zárulni, annál is inkább, mivel a fogvatartott – éppen szellemi képességei miatt – nem volt képes (vagy a retorzióktól való félelmében nem merte) azonosítani bántalmazóit. Erre utal, hogy sérüléseit szokványos módon, „eleséssel” magyarázta, és feljelentéseit csak az ügyészi meghallgatásokat követően tette meg.
A fogvatartás során elszenvedett bántalmazás és a bánásmód sértette a fogvatartott emberi méltósághoz való jogát, továbbá az Alkotmány 54. § (2) bekezdésében deklarált, a kínzás, kegyetlen, embertelen, megalázó bánásmód tilalmát.
Az Alkotmánybíróság több határozatában kifejtette, hogy „az állam kötelessége az alapvető jogok tiszteletben tartására és védelmére a szubjektív alapjogokkal kapcsolatban nem merül ki abban, hogy tartózkodnia kell megsértésüktől, hanem magában foglalja azt is, hogy gondoskodnia kell az érvényesülésükhöz szükséges feltételekről”.
Az Alkotmány 54. §-a nemcsak az élethez és az emberi méltósághoz való jogot tartalmazza. Az Alkotmány 54. § (2) bekezdése rögzíti a kínzás, kegyetlen, embertelen, megalázó bánásmód tilalmát. Az Alkotmánybíróság álláspontja szerint - összhangban a vonatkozó nemzetközi dokumentumokkal és azok értelmezésével – „ez a tilalom abszolút, azaz nem lehet mérlegelni vele szemben semmilyen más alkotmányos jogot vagy feladatot”. Az Alkotmány 54. § (2) bekezdésébe foglalt abszolút tilalom az 54. § (1) bekezdése szerinti emberi méltósághoz való jog része.
Kétségtelen, hogy a büntetőeljárás közhatalmi jellegéből, feladatának természetéből következően szükségképpen érinti az egyének alkotmányos alapjogait. Az állami büntető hatalom működtetésének törvényben meghatározott rendje a büntetőeljárás, amelynek keretében történik a bűncselekmények felderítése és az elkövetők felelősségre vonása. Jogállamban alapkövetelmény a büntetőeljárás szabályozásának alkotmányossága, azaz az alapelvek és részletszabályok olyan meghatározása, hogy az állam büntető igényének érvényesítése ne járhasson az egyének alkotmányos jogainak megsértésével.
A vizsgált ügyben megállapítható, hogy a fogyatékos személyek jogai – különösen az értelmi fogyatékosok tekintetében – a büntetőeljárás során csak szűk körben érvényesülnek, sőt fogvatartásuk esetén, ezek a személyek másokhoz képest kifejezetten hátrányos helyzetbe kerülnek. Ennek egyik oka, hogy elmaradt a büntetőeljárási törvény és a fogyatékos személyek jogairól szóló törvény összhangjának megteremtése, ugyanakkor az alacsonyabb szintű jogszabályok is csak a fogyatékosok meghatározott csoportjával foglalkoznak. (A szabálysértésekről szóló törvény már tartalmaz ilyen rendelkezéseket: Sztv. 15.§, 17.§)

Ajánlás
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény 25. § alapján javaslom az igazságügyi miniszternek, hogy az Országos Fogyatékosügyi Tanács, valamint az érintett társadalmi szervezetek bevonásával kezdeményezze a büntetőeljárásra, valamint a fogvatartásra vonatkozó jogszabályok olyan kiegészítését, amely eleget tesz a fogyatékos személyek jogairól és esélyegyenlőségük biztosításáról szóló törvény követelményeinek.
Kérem az igazságügyi minisztert, hogy javaslatommal kapcsolatos állásfoglalásáról, intézkedéséről az Obtv. hivatkozott rendelkezése alapján, 60 napon belül adjon tájékoztatást.
Jelentésemet tájékoztatásul megküldöm a legfőbb ügyésznek és az ifjúsági, családügyi, szociális és esélyegyenlőségi miniszternek, valamint a Miniszterelnöki Hivatalt irányító miniszternek.

Budapest, 2005. december 15.

Takács Albert sk.