Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának
Jelentése
az OBH 5002/2005. számú ügyben

Előadó:       dr. Haraszti Katalin
Konzulens: Ph.dr. Köbel Szilvia
Az eljárás megindulása
Az Alcsútdobozi Reformárus Egyházközség lelkésze (a továbbiakban: panaszos) a helyi önkormányzati óvodában (a továbbiakban: óvoda) tartandó hitoktatás szervezése ügyében fordult az állampolgári jogok országgyűlési biztosához. Beadványában a panaszos az óvodai hit-és vallásoktatás délutáni időpontját, valamint a résztvevő gyermekek névsorának összeállítását sérelmezte. Panaszos állítása szerint a 2004/2005. óvodai év kezdetén a hitoktatás megszervezése során az óvoda vezetése törvénysértően járt el, és kifogásolta, hogy az ügyben indult vizsgálat nem állapított meg mulasztást. 

A megállapított tényállás
A panaszos, az alcsútdobozi polgármester, valamint az óvoda vezetője által rendelkezésemre bocsátott dokumentumok alapján, az alábbi tényállást állapítottam meg:
Az alcsútdobozi óvodában református és katolikus hitoktatást szerveztek az óvodások számára. A 2004. szeptemberében az óvodába beíratott 54 gyermekből 25 szülője jelezte, hogy gyermekét református, 15 szülő a római katolikus hitoktatásra kívánja járatni. A többi gyermek szülője a hitoktatásra nem tartott igényt. A református hitoktatásra jelentkező óvodások névsorát az óvoda vezetője a panaszosnak átadta. A panaszos által összeállított, és 2004. szeptember 29-én az esperesi hivatalhoz továbbított, a református hitoktatásban részesülő gyermekek adatait tartalmazó „létszámjelentő adatlapon” azonban összesen 46 gyermek neve szerepelt, köztük olyanok is, akik nem jártak óvodába.
A „hittan foglalkozások zökkenőmentes működtetése érdekében” az óvoda vezetője 2004. november 11-én, a foglalkozások szervezésében és lebonyolításában érdekelt óvónők, valamint a panaszos és a római katolikus hitoktató részvételével megbeszélést tartott. A megbeszélésről készült emlékeztető szerint, annak témája – többek között – a katolikus vallású gyermekeknek a református, valamint a református vallású gyermekeknek a katolikus hitoktatáson történő részvétele volt. Az óvónők szóvá tették, hogy a református hitoktatások alatt a gyermekek rendetlenkednek, szétdobálják a játékokat, azaz a csoport magas létszáma és a fegyelem hiánya balesetveszélyes helyzetet eredményez. Az óvónők jelezték, hogy a folyamatos napirend miatt a nevelési időben a hitoktatás valamint az óvodai foglalkozások és tevékenységek nehezen összeegyeztethetőek, továbbá a 3-4 éves korcsoport esetében a 20-25 perces, néha hosszabb időtartamú hitoktatást szakmailag indokolatlannak tartják. Az óvónők indítványozták, hogy a hitoktatás lehetőleg az 5-6 éves gyermekek számára szerveződjön, továbbá az – még nyitvatartási időben, de lehetőleg a nevelési időn kívül – 15 óra 30 perckor kezdődjön. Az óvoda vezetője javasolta, hogy a nevelőtestület a panaszos közreműködésével, annak „foglalkozásaihoz” egy névsort állítson össze. Miután a panaszos ettől elzárkózott, 2004. november 15-ei értekezletén az óvoda nevelőtestülete állította össze a református hitoktatásra javasolt gyermekek névsorát. A 2004. november 23-án kelt „Nyilatkozat” összesen 23 nevet, valamint az óvoda vezetőjének azt a kijelentését tartalmazta, miszerint „a hittanfoglalkozás a gyermekek számára nem kötelező, csak ajánlott kezdeményezés, részvételükről saját maguk dönthetnek”.
A panaszos 2004. november 28-án, az óvoda vezetőjének írott levelében kifejtette, hogy a „Nyilatkozat”-tal a nevelőtestület „jogtalanul, elfogadható magyarázat nélkül, hatáskörét túllépve határozta meg református hitoktatásban résztvevők névsorát, megsértve ezzel a szabad vallásgyakorlás jogát”. A panaszos álláspontja szerint a „Nyilatkozat” egyoldalúan, az óvoda vezetése által került összeállításra, az a szülők szándékával ellentétes volt, és annak bizonyítéka, hogy az óvoda vezetése a református hitoktatás leépítésére törekedett. Válaszlevelében az óvoda vezetője a vádakat visszautasította, és kifejezte, hogy az óvoda a jövőben is biztosítja a „hitoktatáshoz a törvényileg előírt feltételeket”, és a foglalkozásokhoz „nevelési időn kívül, a hét bármelyik napján, 15. 30 órától” az intézmény egyik csoportszobájában helyet biztosít.
A panaszos 2004. december 2-án levélben fordult az alcsútdobozi polgármesterhez és a képviselő testülethez, melyben értesítette őket a történtekről, és az ügy kivizsgálását kérte. Levelében a panaszos kifogásolta, hogy az óvoda nevelőtestülete „egyoldalúan korlátozta a református hitoktatásban részt vevő gyermekek létszámát”, továbbá sérelmezte, hogy a református hitoktatásra - a korábban szokásos délelőtt 11 óra helyett - kizárólag délután, fél négy után van lehetőség, ami szerinte a „betiltás szelíd formája”. Egyúttal a panaszos tájékoztatta a képviselőtestületet arról, hogy az óvodai református hitoktatás 2004. december 1-jétől szünetel.
2004. december 8-án, a panaszos a Vértesaljai Református Egyházmegye jogtanácsosának kíséretében felkereste az óvoda vezetőjét. A megbeszélésen – a polgármester megbízásából – az alcsútdobozi önkormányzat jegyzője is jelen volt. Az eseményről jegyzőkönyv és emlékeztető is készült. Az emlékeztető szerint mind az óvoda vezetője, mind a fenntartó képviselője elismerte, hogy a nevelőtestület a hitoktatásba nem a törvényi feltételeknek megfelelően avatkozott be, és ígéretet tettek arra, hogy a református hitoktatás a továbbiakban a jogszabályi kereteknek megfelelően történik majd. Az óvoda vezetője a panaszos által kifogásolt korábbi megalapozatlan „vádaskodásait” – például a gyerekek rendetlenkedésére vonatkozó kijelentését, stb. – visszavonta, és azokért elnézést kért. Az emlékeztetőben az is szerepel, hogy „a helyzet megoldását megfelelőnek találva a református egyház képviselője” a „történteket nem kívánja jogi úton orvosolni”. A panaszos által is aláírt jegyzőkönyv szerint, a jelenlévők megállapodtak abban, hogy a református hitoktatás kedd délelőttönként 11 óra és 11 óra 45 perc között, két csoportban történik majd. 
A panaszos 2004. december 17-én levélben fordult az óvoda vezetőjéhez, akivel közölte, hogy a tény, miszerint ő és a „munkáltatójának képviselője elismerték a jogsértést, s peren kívüli egyezségként vállalták a hitoktatás törvényes kereteinek visszaállítását még nem menti fel Önt a megalapozatlan kijelentéseinek következményei és a felelősség vállalása alól”. A panaszos felhívta az óvoda vezetőjének figyelmét, hogy december 8-án mindössze a hitoktatás törvényes kereteinek visszaállításában egyeztek meg, ami „nem azt jelentette, hogy az Ön kétséges állításaira is spongya került”, valamint felszólította, hogy az őt érintő, megalapozatlan vádaskodásait és kijelentéseit írásban vonja vissza. Az óvoda vezetője a levélre nem reagált.
2005. január 13-án a jegyző levélben fordult az Oktatási Minisztériumhoz, amelyben jelezte, hogy – tudomása szerint – a közoktatásról szóló törvény arra kötelezi az óvodákat, hogy a vallásoktatást a nevelési időn kívüli időpontra szervezzék. Az említett törvényi rendelkezésre figyelemmel 24/2004. (IV. 22.) határozatával a képviselőtestület úgy rendelkezett, hogy az óvodában mind a logopédiai oktatás, mind a hitoktatás 15 óra 30 perc és 16 óra 30 perc között történjen. Miután a panaszos álláspontja szerint a hitoktatás délutáni időpontja ellentétes a közoktatásról szóló törvény rendelkezéseivel, a jegyző az Oktatási Minisztérium szakmai iránymutatását kérte, hogy „a napközi otthonos óvoda esetében mit kell nevelési időnek tekinteni”. Az Oktatási Minisztérium Tanügyigazgatási Főosztályának vezetője, a 2005. február 4-én kelt levelében felhívta a jegyző figyelmét, hogy az óvodai hitoktatás szervezéséről, a közoktatásról szóló 1993. évi LXXIX. törvény 4. § (4) bekezdése rendelkezik, amelynek az említett időpontban hatályos szövege, a hitoktatással kapcsolatosan, a „nevelési idő” fogalmát már nem használta.1 Az Oktatási Minisztérium egyrészt felhívta a jegyző figyelmét, hogy a panaszos kifogásait a hatályos jogszabályi rendelkezések alapján kell elbírálni, másrészt tájékoztatta, hogy a közoktatásáról szóló törvény vonatkozó rendelkezései értelmében az „egyházi jogi személy a hit-és vallásoktatást az óvodában a szülők, az iskolákban és a kollégiumban a tanulók, és a szülők igényei szerint szervezheti. A hit-és vallásoktatás az óvodában az óvodai foglalkozásoktól elkülönítve, az óvoda életrendjét figyelembe véve, az iskolában, pedig oly módon szervezhető, hogy alkalmazkodjon a kötelező tanórai foglalkozások rendjéhez”.
2005. január 27-én a panaszos levélben fordult a polgármesterhez, melyben a korábbi panaszát megismételve kérte, hogy az ügy kerüljön a képviselő testület elé. A polgármester 2005. január 28-án kelt levelében emlékeztette a panaszost, hogy a december 2-án kelt levelének kézhezvételét követően a panaszai vizsgálatáról haladéktalanul intézkedett. Ennek során a jegyzőt az óvodai hitoktatás körül felmerült problémák kivizsgálására, és rendezésére utasította. 2004. december 8-án, a jegyző, az óvoda vezetőjének, valamint az egyházi jogi személy képviselőinek – köztük a panaszos – részvételével egyeztetést tartott, amelynek során a vitát a felek közös megállapodással rendezték. A képviselőtestület a 2004. december 16-i ülésén „napirenden kívüli tájékoztatás keretében foglalkozott”, a témával és a polgármester beszámolóját jóváhagyta. A polgármester tájékoztatta a panaszost, hogy „mivel az óvodában helyreállt a rend” semmi sem indokolja, hogy az ügyet a testület elé vigye.
A panaszos 2005. január 31-én kelt levelében azt kérte, hogy a polgármester ne tekintse az ügyet lezártnak, azt a képviselőtestület tűzze napirendre.
A panaszosnak tudomására jutott, hogy 2005. májusában a polgármester és a jegyző bekérette magához a „református gyülekezet gondnokát”, akitől az eltávolításának lehetőségeiről próbáltak tájékozódni. Ezért, 2005. augusztus 30-án kelt levélben a panaszos az eltávolításával kapcsolatos híresztelések megerősítését vagy cáfolatát kérte a polgármestertől.
A panaszos 2005. szeptember 7-én a jegyzőhöz és a polgármesterhez intézett újabb levelében – a 2004. december 2-án kelt levelére hivatkozva – ismételten kérte az ügy kivizsgálását. Miután a 2005. január 28-át követően írott megkereséseire a panaszos választ nem kapott, az ügy tisztásása érdekében – a jogalkalmazásban való járatlansága miatt – az állampolgári jogok országgyűlési biztosának segítségét kérte. 

Az érintett alkotmányos jog
A Magyar Köztársaság Alkotmánya
8. § (1) A Magyar Köztársaság elismeri az ember sérthetetlen és elidegeníthetetlen alapvető jogait, ezek tiszteletben tartása és védelme az állam elsőrendű kötelessége. 
(Az alapvető jogok védelméhez és tiszteletben tartásához való jog)
60. § (1) A Magyar Köztársaságban mindenkinek joga van a gondolat, a lelkiismeret és a vallás szabadságára. (2) Ez a jog magában foglalja a vallás vagy más lelkiismereti meggyőződés szabad megválasztását vagy elfogadását, és azt a szabadságot, hogy vallását és meggyőződését mindenki vallásos cselekmények, szertartások végzése útján vagy egyéb módon akár egyénileg, akár másokkal együttesen nyilvánosan vagy magánkörben kinyilváníthassa vagy kinyilvánítását mellőzze, gyakorolhassa vagy taníthassa. (3) A Magyar Köztársaságban az egyház az államtól elválasztva működik. 
(A lelkiismereti és vallásszabadsághoz való jog)
64. § A Magyar Köztársaságban mindenkinek joga van arra, hogy egyedül vagy másokkal együttesen írásban kérelmet vagy panaszt terjesszen az illetékes állami szerv elé.
(Panaszjog)
67. § (1) A Magyar Köztársaságban minden gyermeknek joga van a családja, az állam és a társadalom részéről arra a védelemre és gondoskodásra, amely a megfelelő testi, szellemi és erkölcsi fejlődéséhez szükséges. (2) A szülőket megilleti az a jog, hogy a gyermeküknek adandó nevelést megválasszák.
(Gyermeki jogok)

A vizsgálat megállapításai
Az Alkotmány 60. § (1) bekezdése értelmében, a Magyar Köztársaságban mindenkinek joga van a gondolat, a lelkiismeret és a vallás szabadságára. Az Alkotmány 60. § (2) bekezdése szerint ez a jog magában foglalja „azt a szabadságot, hogy vallását és meggyőződését mindenki vallásos cselekmények, szertartások végzése útján vagy egyéb módon akár egyénileg, akár másokkal együttesen nyilvánosan vagy magánkörben kinyilváníthassa vagy kinyilvánítását mellőzze, gyakorolhassa vagy taníthassa”. A vallás és meggyőződés tanításának szabadságához kötődően, a lelkiismereti és vallásszabadságról, valamint az egyházakról szóló 1990. évi IV. törvény (a továbbiakban: Lvtv.) 17. § (1) bekezdése deklarálja, hogy az „egyházi jogi személy elláthat minden olyan nevelési-oktatási, kulturális, szociális, egészségügyi, sport, illetőleg gyermek- és ifjúságvédelmi tevékenységet, amelyet törvény nem tart fenn kizárólagosan az állam vagy állami szerv (intézmény) számára”. E tevékenységi körben, a Magyar Köztársaságban nyilvántartásba vett egyházi jogi személy közoktatási intézményt alapíthat és tarthat fenn,2 ahol a hitoktatás a nevelési-oktatási program szerves részét képezi.3 A közoktatás az óvodai nevelést, az iskolai nevelést és oktatást, valamint a kollégiumi nevelést foglalja magában.4
A gondolat, a lelkiismeret és a vallás szabadságának biztosítását követően, az Alkotmány 60. § (3) bekezdése az állam és az egyház szétválasztásának követelményét is deklarálja. Az Alkotmánybíróság álláspontja szerint „az államnak vallási és a lelkiismereti meggyőződésre tartozó más kérdésekben semlegesnek kell lennie. A vallásszabadsághoz való jogból az államnak az a kötelessége következik, hogy az egyéni meggyőződés szabad kialakításának lehetőségét biztosítsa”, továbbá „az állam sem az egyházakkal, sem valamelyik egyházzal nem kapcsolódhat össze intézményesen; hogy az állam nem azonosítja magát egyetlen egyház tanításával sem; továbbá, hogy az állam nem avatkozik be az egyházak belső ügyeibe, és különösen nem foglalhat állást hitbéli igazságok kérdésében”.5
A Kötv. 2. § (3) bekezdése értelmében a közoktatás működtetése alapvetően az állam feladata. A közoktatás rendszerén belül az állami, önkormányzati nevelési-oktatási intézmények képviselik az államot, ezért egyik legfontosabb feladatuk, hogy – az állam és az egyház szétválasztásának megfelelve – a világnézetileg, vallásilag semleges nevelést-oktatást biztosítsák. Az egyházak közoktatási intézmény alapításához és fenntartásához való jogának biztosítása mellett, az Lvtv. 17. § (2) bekezdése lehetővé teszi azt is, hogy „az egyházi jogi személy az állam által fenntartott nevelési és oktatási intézményekben – a tanulók és a szülők igényei szerint – nem kötelező jelleggel (fakultatív tantárgyként) vallásoktatást” tartson. A fakultatív vallásoktatás jogát a közoktatásról szóló 1993. évi LXXIX. törvény (a továbbiakban: Kötv.) is megerősíti, továbbá a közoktatási intézmény, valamint az egyházi jogi személy együttműködésének kereteit is szabályozza6 Ennek lényege, hogy az állami nevelési-oktatási intézmény a rendelkezésre álló eszközökből köteles biztosítani a hit- és vallásoktatáshoz szükséges tárgyi feltételeket, azonban hit- és vallásoktatás tartalmának meghatározása, a hitoktató alkalmazása és ellenőrzése, továbbá a hit- és vallásoktatással összefüggő igazgatási cselekmények végzése az egyházi jogi személy feladata. A vizsgálat tárgyául szolgáló panasz azt bizonyítja, hogy egyes esetekben, a hitoktatási feltételek biztosítására vonatkozó törvényi kötelezettségek,7 továbbá az állam és az egyház szétválasztására, illetve az állam világnézeti semlegességére vonatkozó alkotmányos elvárásnak az egyidejű megvalósítása az önkormányzati fenntartású oktatási-nevelési intézmények gyakorlatában nehézséget okozhat.

Az óvodai hitoktatás időpontjával kapcsolatos megállapítások
A Kötv. 4. § (4) bekezdése értelmében a fakultatív „hit-és vallásoktatás az óvodában az óvodai foglalkozásoktól elkülönítve, az óvodai életrendet figyelembe véve szervezhető”. A nevelési-oktatási intézmények működéséről szóló 11/1994. (VI. 8.) MKM rendelet 2. § (6) bekezdése értelmében, az óvodában folyó hit-és vallásoktatás idejének meghatározásához az óvodaszék véleményét is be kell szerezni. Miután az – egyházi fenntartású közoktatási intézményektől eltérően - az önkormányzati fenntartású óvodában a hit-és vallásoktatás nem része a nevelési programnak, azt az óvodai foglalkozásoktól elkülönítve, az óvodai életrendet figyelembe véve kell megszervezni, azonban időpontját tekintetve, az intézmény nyitva tartási ideje alatt bármikor megtartható. Az óvoda vezetője nem okozott alkotmányos joggal összefüggő visszásságot, amikor a fakultatív református hit-és vallásoktatást az addigi délelőtti időpont helyett, délután javasolta lebonyolítani.

Az óvodai hit-és vallásoktatásban résztvevő gyermekek névsorának összeállításával kapcsolatos megállapítások
Miután a fakultatív református hitoktatásban részesülők adatait tartalmazó „létszámjelentő adatlapon” az óvodai nevelés-oktatás alatt álló 25 gyermek mellett további 21 olyan gyermek adata is szerepelt, akik nem jártak óvodába, az óvodások, valamint az óvodai nevelés alatt nem álló jelentkezők névsora összeállításának kérdését külön vizsgáltam.
A Kötv. 4. § (1) bekezdése értelmében az „állam és a helyi önkormányzat a nevelés és az oktatás terén vállalt feladatainak gyakorlása során köteles tiszteletben tartani a szülőknek azt a jogát, hogy vallási és világnézeti meggyőződésüknek megfelelő oktatásban és nevelésben részesülhessenek gyermekeik”. A gyermek a harmadik életévének betöltése után vehető fel az óvodába. Az újonnan jelentkező gyermekek fogadása az óvodai nevelési évben folyamatosan történik.8 Az óvoda, mint nevelési-oktatási intézmény, valamint a gyermek, illetve a szülei közötti „közoktatási jogviszony” a gyermek óvodai felvételének időpontjában keletkezik, vagyis a Kötv. illetve a végrehajtási rendeletei által szabályozott, az óvoda, valamint a gyermek számára megállapított jogok és kötelezettségek is az intézménybe történő felvétel időpontjától irányadóak. A Kötv. 4. § (1) bekezdése alapján az állami és a helyi önkormányzati nevelési-oktatási intézményben lehetővé kell tenni, hogy a gyermek, illetőleg a tanuló az egyházi jogi személy által szervezett fakultatív hit- és vallásoktatásban vegyen részt. Az egyházi jogi személy a hit- és vallásoktatást óvodában a szülők igénye szerint szervezheti.9 A gyermek – érettségének megfelelően – gondolat-, lelkiismeret- és vallásszabadsághoz való jogának gyakorlását a szülő irányíthatja,10 vagyis kizárólag a szülő dönt arról, hogy gyermeke az önkormányzati óvodában szervezett fakultatív hit- és vallásoktatásra jelentkezik-e. Az óvoda – az intézményben rendelkezésre álló eszközökből – mindössze a hit- és vallásoktatáshoz szükséges tárgyi feltételeket, így különösen a helyiségek rendeltetésszerű használatát, valamint a jelentkezéshez és működéshez szükséges feltételeket köteles biztosítani. Az állam és az egyház elválasztásának alkotmányos követelményéből eredően, az önkormányzati fenntartású nevelési-oktatási intézményben fakultatív hit- és vallásoktatással összefüggő további igazgatási cselekmények végzése, így „különösen a hit- és vallásoktatásra való jelentkezés megszervezése, előmeneteli értesítések, bizonyítványok kiadása, a foglalkozások ellenőrzése az egyházi jogi személy feladata”.11 Miután kizárólag a szülők, valamint az egyházi jogi személy megállapodásának függvénye, hogy a gyermek az igényelt hit- és vallásoktatásban részt vehet-e, az önkormányzati óvoda sem a jelentkezés megszervezésének, sem a résztvevők kiválasztásának módjába nem szólhat bele. 
Az Alkotmány 60. § (1)-(2) bekezdéseiben szabályozott lelkiismeret-és vallásszabadság az óvodai nevelés-oktatás alatt nem álló gyermeket is megilleti, az ő szüleinek is joguk van ahhoz, hogy gyermekük erkölcsi és vallási neveléséről döntsenek, és arról megfelelően gondoskodjanak.12 Az óvodai nevelés-oktatás alatt nem álló gyermek esetében is a szülők, valamint az egyházi jogi személy megállapodásától függ, hogy a gyermek az igényelt hit- és vallásoktatásban részesülhet-e. Ezekben az esetekben viszont a hit- és vallásoktatás tárgyi feltételeiről – például az oktatáshoz szükséges helyiségekről – az óvoda nem köteles gondoskodni. Amennyiben azonban az óvoda a nevelése-oktatása alatt nem álló gyermekek számára is lehetővé teszi, hogy az intézményben folyó fakultatív hit- és vallásoktatáshoz csatlakozzanak, a Kötv. 41. § (5) bekezdése alapján az – óvodásokhoz hasonlóan – ő esetükben is „gondoskodnia kell a rábízott gyermekek, tanulók felügyeletéről, a nevelés és oktatás egészséges és biztonságos feltételeinek megteremtéséről, a tanuló- és gyermekbaleseteket előidéző okok feltárásáról és megszüntetéséről”. 
A Kötv. 4. § (4) bekezdése értelmében a „hit-és vallásoktatás tartalmának meghatározása, a hitoktató alkalmazása és ellenőrzése” az egyházi jogi személy feladata. A Kötv. 41. § (5) bekezdésében felsorolt, az egészséges és biztonságos nevelés-oktatás feltételeinek ellenőrzése azonban nem a hit-és vallásoktatás tartalmának, hanem az óvodának a fakultatív hit- és vallásoktatáshoz szükséges tárgyi feltételek biztosítására vonatkozó törvényi kötelezettségéhez kapcsolódik, vagyis annak gyakorlása nem tekinthető az egyházi jogi személyt a hitoktató alkalmazásával összefüggésben megillető ellenőrzési jogba történő beavatkozásnak. Ezért, sem az óvoda vezetője, sem annak nevelőtestülete nem okozott alkotmányos joggal összefüggő visszásságot akkor, amikor az intézményben folyó fakultatív református hit-és vallásoktatás kapcsán szóvá tették, hogy a foglalkozások alatt a gyermekek rendetlenkednek, a játékokat szétdobálják, továbbá a 46 tagú gyermekcsoport magas létszáma13 és a fegyelem hiánya balesetveszélyes14 helyzetet eredményez. 
Az óvodának az állam és az egyház elválasztásának alkotmányos követelményét azonban mind az óvodások, mind az intézmény nevelése-oktatása alatt nem álló gyermekek hit- és vallásoktatását illetően tiszteletben kell tartania. Az óvoda nevelőtestülete még baleset-megelőzési, illetve balesetvédelmi okból sem szólhat bele abba, hogy a gyermek mely egyházi jogi személy által szervezett hit- és vallásoktatásban részesüljön. Az óvoda nevelőtestülete a református hitoktatásra javasolt gyermekek névsorának meghatározásával és közzétételével, megsértette az Alkotmány 8. § (1) bekezdésében előírt, az alapvető jogok tiszteletben tartására és védelmére vonatkozó kötelezettségét, továbbá az Alkotmány 60. § (1)-(3) bekezdésében biztosított lelkiismereti és vallásszabadsággal, valamint az Alkotmány 67. § (2) bekezdésében biztosított gyermeki jogokkal összefüggő visszásságot okozott.

Az önkormányzathoz benyújtott panasz vizsgálatával kapcsolatos megállapítások
Az Alkotmány 64. § értelmében a „Magyar Köztársaságban mindenkinek joga van arra, hogy egyedül vagy másokkal együttesen írásban kérelmet vagy panaszt terjesszen az illetékes állami szerv elé”. A panaszos 2004. december 2-án levélben fordult – az óvoda fenntartójához – az alcsútdobozi polgármesterhez, illetve a képviselő testülethez,15 amelyben az óvoda vezetőjének a hitoktatás délutáni időpontjával, valamint a református hitoktatásra javasolt gyermekek névsorának összeállításával kapcsolatos döntéseinek vizsgálatát kérte. Miután az állami-önkormányzati fenntartású közoktatási intézmény működésének törvényességét a fenntartó ellenőrzi,16 a panaszt az alcsútdobozi önkormányzat volt köteles megvizsgálni. Arról, hogy a panasz vizsgálatára vonatkozó törvényi kötelezettségének az önkormányzat mely szerve, vagy tisztségviselője17 útján, milyen eljárásban köteles eleget tenni, valamint arról, hogy az esetleges törvénysértés feltárása esetén óvoda működésének törvényességét milyen intézkedésekkel köteles helyreállítani, sem az Alkotmány, sem más jogszabály nem rendelkezik. A Kötv. 104. § (2) bekezdése mindössze arról rendelkezik, hogy amennyiben a fenntartó a közoktatási intézmény működésének ellenőrzése során jogszabálysértést állapít meg, „felhívja a közoktatási intézmény vezetőjét a jogszabálysértő döntés orvoslására. Ha a felhívás nem vezet eredményre, a jogszabálysértő döntést megsemmisíti, és a közoktatási intézmény vezetőjét új döntés, illetve az elmulasztott intézkedés meghozatalára utasítja”. A vizsgálat adatai szerint a panaszos 2004. december 8-án, a Vértesaljai Református Egyházmegye jogtanácsosának kíséretében felkereste az óvoda vezetőjét, és a találkozón – a polgármester megbízásából – az alcsútdobozi önkormányzat jegyzője is jelen volt, ami azt bizonyítja, hogy a panasz vizsgálatáról a polgármester haladéktalanul intézkedett. A találkozóról készült dokumentumok szerint az érintettek részvételével az óvodai fakultatív hit-és vallásoktatás törvényes kereteit sikerült helyreállítani, hiszen az egyházi jogi személy jelenlévő képviselői – köztük a panaszos – úgy nyilatkoztak, hogy a történteket nem kívánják „jogi úton orvosolni”. A törvényesség helyreállításával az önkormányzat, mint fenntartó a közoktatási törvényből eredő kötelezettségeinek eleget tett, így a panaszosnak az Alkotmány 64. §-ában biztosított kérelem vagy panasz előterjesztéséhez való jogával összefüggő alkotmányos visszásságot nem észleltem.
A képviselő testület 2004. december 16-i üléséről készült jegyzőkönyv szerint az óvodai hitoktatás körüli problémákról, valamint azok rendezésének módjáról a polgármester a képviselőtestületet tájékoztatta, amelynek tagjai a beszámolót tudomásul vették, a kérdés napirendre tűzését azonban senki sem kezdeményezte. 2005. január 28-án kelt levelében a polgármester részletesen tájékoztatta a panaszost arról, hogy a 2004. december 2-án előterjesztett beadványa érdemi vizsgálata érdekében milyen intézkedéseket tett, és emlékeztette őt arra, hogy az érintettek – köztük a panaszos - a jogvitát közös megállapodással rendezték. A panaszosnak 2006. december 16-át követően az óvoda vezetőjéhez, valamint a polgármesterhez intézett levelei arra utalnak, hogy az egyházi jogi személynek az óvodai fakultatív hit- és vallásoktatással kapcsolatos sérelmei rendeződtek, és valójában az óvoda vezetőjétől származó személyes sérelmei orvoslását, valamint a személyét illetően lábra kapott, azonosítatlan eredetű szóbeszédek megerősítését vagy cáfolatát várja a képviselő testülettől. Az Alkotmány 64. §-ában foglalt kérelem vagy panasz előterjesztéséhez jogból azonban nem vezethetők le az egyes állami szervek előtt folyó eljárásokban részt vevők konkrét jogosultságai és kötelezettségei.18 Az említett alkotmányos jogból nem következik, hogy a panaszosnak az általa képviselt egyházi jogi személyt megillető jogszerű állapot helyreállításán túl, a jogsértést elkövetőjének személyes felelősségre vonására, továbbá egyéni sérelmeinek a képviselőtestület általi orvoslására is alanyi joga lenne. A leírtak alapján sem a polgármester, sem a képviselőtestület nem okozott alkotmányos joggal összefüggő visszásságot azzal, hogy az óvodai fakultatív református hit- és vallásoktatás törvényes kereteinek helyreállítást követően a kérdést a testület nem tűzte napirendre, és az óvoda vezetőjének személyes felelősségre vonásáról sem intézkedett.

Kezdeményezés
Figyelemmel arra, hogy az óvoda nevelőtestülete által, a hit- és vallásoktatás megszervezése során okozott alkotmányos joggal összefüggő visszásságokat az alcsútdobozi önkormányzat az egyházi jogi személy közreműködésével orvosolta, az ügyben intézkedést nem kezdeményezek.

Budapest, 2007. november 30.

Szabó Máté sk.

Mellékletek: 1. Lábjegyzet
1	A közoktatásról szóló 1993. évi LXXIX. törvény eredeti szövegében „nevelési idő” fogalma a hitoktatással kapcsolatban nem szerepelt, azt az 1993. évi LXXIX. törvény módosításáról szóló 1996. évi LXII. törvény vezette be. Az említett módosítást azonban az 1993. évi LXXIX. törvény módosításáról szóló 1999. évi LXVIII. törvény 1999. szeptember 1-jétől hatályon kívül helyezte. 
2	Lásd a lelkiismereti és vallásszabadságról, valamint az egyházakról szóló 1990. évi IV. törvény 17. § (1) bekezdését, valamint a közoktatásról szóló 1993. évi LXXIX. törvény  3. § (2) bekezdését. 
3	Lásd a közoktatásról szóló 1993. évi LXXIX. törvény  81. §  (1) bekezdésének a) pontját.
4	Lásd a közoktatásról szóló 1993. évi LXXIX. törvény 2. § (1) bekezdését. 
5	Lásd az Alkotmánybíróság 4/1993. (II. 12.) AB határozatát.
6	Lásd a közoktatásról szóló 1993. évi LXXIX. törvény 4. § (4) bekezdését.
7	Lásd a lelkiismereti és vallásszabadságról, valamint az egyházakról szóló 1990. évi IV. törvény 17.§ (2) bekezdését, valamint a közoktatásról szóló 1993. évi LXXIX. törvény 4.§ (4) bekezdését, a 10.§ (3) bekezdés d) pontját, és a 13. § (3) bekezdését.
8	Lásd a közoktatásról szóló 1993. évi LXXIX. törvény 65. § (1) bekezdését.
9	Lásd a közoktatásról szóló 1993. évi LXXIX. törvény 4. § (4) bekezdését.
10	Lásd a közoktatásról szóló 1993. évi LXXIX. törvény 13. § (4) bekezdését.
11	Lásd a közoktatásról szóló 1993. évi LXXIX. törvény 4. § (4) bekezdését. 
12	Lásd a lelkiismereti és vallásszabadságról, valamint az egyházakról szóló 1990. évi IV. törvény 5. §-át.
13	A közoktatásról szóló 1993. évi LXXIX. törvény 3. számú melléletének I. fejezete, valamint II. fejezetének 7. pontja alapján az óvodai csoport átlaglétszáma 20 maximális létszáma 24 gyermek lehet.
14	A közoktatásról szóló 1993. évi LXXIX. törvény 54. § (1) bekezdése értelmében a közoktatási intézmény vezetője – egyebek mellett - felelős a nevelő és oktató munka egészséges és biztonságos feltételeinek megteremtéséért, és a tanuló- és gyermekbalesetek megelőzéséért.
15	A helyi önkormányzatokról szóló 1990. évi LXV. törvény 12. § (2) bekezdése értelmében a polgármester tagja a képviselő testületnek, a képviselő testület határozatképessége, döntéshozatala, működése szempontjából települési képviselőnek tekintendő.
16	Lásd a közoktatásról szóló 1993. évi LXXIX. törvény 104. § (1) bekezdésének a) pontját. 
17	A helyi önkormányzatokról szóló 1990. évi LXV. törvény 12. § (2) bekezdése értelmében a képviselő testület elnöke a polgármester, aki összehívja és vezeti a képviselő testület üléseit.
18	Lásd az Alkotmánybíróság 1211/B/1996. AB határozatát.

2. Az alkalmazott jogszabályok
A lelkiismereti és vallásszabadságról, valamint az egyházakról szóló 1990. évi IV. törvény
17. § (2) Az egyházi jogi személy az állam által fenntartott nevelési és oktatási intézményekben – a tanulók és a szülők igényei szerint – nem kötelező jelleggel (fakultatív tantárgyként) vallásoktatást tarthat.

A közoktatásról szóló 1993. évi LXXIX. törvény
2. § (1) A közoktatás magában foglalja az óvodai nevelést, az iskolai nevelést és oktatást, valamint a kollégiumi nevelést. (3) A közoktatás rendszerének működtetése az állam feladata.
3. § (2) Közoktatási intézményt az állam, a helyi önkormányzat, a helyi kisebbségi önkormányzat, az országos kisebbségi önkormányzat, a Magyar Köztársaságban nyilvántartásba vett egyházi jogi személy, továbbá a Magyar Köztársaság területén alapított és itt székhellyel rendelkező, jogi személyiséggel rendelkező gazdálkodó szervezet, alapítvány, egyesület és más jogi személy, továbbá természetes személy alapíthat és tarthat fenn, ha a tevékenység folytatásának jogát - jogszabályban foglaltak szerint - megszerezte. A természetes személy egyéni vállalkozóként alapíthat és tarthat fenn közoktatási intézményt.
4. § (2) Az állami és a helyi önkormányzati nevelési-oktatási intézmény nem lehet elkötelezett egyetlen vallás vagy világnézet mellett sem. … Az állami és a helyi önkormányzati nevelési-oktatási intézmény nevelési, illetve pedagógiai programja, működése, tevékenysége és irányítása vallási és világnézeti tanítások igazságáról nem foglalhat állást, vallási és világnézeti kérdésekben semlegesnek kell maradnia. (4) Az állami és a helyi önkormányzati nevelési-oktatási intézményben lehetővé kell tenni, hogy a gyermek, illetőleg a tanuló az egyházi jogi személy által szervezett fakultatív hit- ás vallásoktatásban vegyen részt. Az egyházi jogi személy a hit- és vallásoktatást óvodában a szülők, iskolákban és kollégiumban a tanulók és a szülők igénye szerint szervezheti. A hit- és vallásoktatás az óvodában az óvodai foglalkozásoktól elkülönítve, az óvodai életrendet figyelembe véve, az iskolában pedig oly módon szervezhető, hogy alkalmazkodjon a kötelező tanórai foglalkozások rendjéhez. A hit- és vallásoktatás tartalmának meghatározása, a hitoktató alkalmazása és ellenőrzése, a hit- és vallásoktatással összefüggő igazgatási cselekmények végzése, így különösen a hit- és vallásoktatásra való jelentkezés megszervezése, előmeneteli értesítések, bizonyítványok kiadása, a foglalkozások ellenőrzése az egyházi jogi személy feladata. Az iskola, a kollégium, illetve az óvoda – a nevelési-oktatási intézményben rendelkezésre álló eszközökből köteles biztosítani a hit- és vallásoktatáshoz szükséges tárgyi feltételeket, így különösen a helyiségek rendeltetésszerű használatát, valamint a jelentkezéshez és működéshez szükséges feltételeket. Az egyházi jogi személy által foglalkoztatott hitoktató alkalmazásakor az e törvény 17.§-ában foglaltakat nem kell alkalmazni. Az óvoda, az iskola és a kollégium az egyházi jogi személy által szervezett fakultatív hit- és vallásoktatással kapcsolatos feladatok ellátása során együttműködik az érdekelt egyházi jogi személlyel.
10. § (3) d) A gyermeknek, tanulónak joga, hogy … az állami, önkormányzati nevelési-oktatási intézményben hit- és vallásoktatásban vegyen részt.
13. § (3) A szülő joga igényelni, hogy az óvoda a nevelési programjában és tevékenységében … a tájékoztatást és az ismereteket tárgyilagosan, és többoldalú módon közvetítse, továbbá, hogy az állami, illetve az önkormányzati nevelési-oktatási intézményben a hit- és vallásoktatást lehetővé tegyék.
24. § (1) Az óvodai nevelés  a gyermek neveléséhez szükséges, a teljes óvodai életet magában foglaló foglalkozások keretében folyik. (3) A gyermek – ha e törvény másképpen nem rendelkezik – abban az évben, amelyben az ötödik életévét betölti, a nevelési év kezdő napjától napi négy órát köteles óvodai nevelésben részt venni. (4) Az óvodai foglalkozásokat oly módon kell megszervezni, hogy az óvoda a szülők igényei szerint eleget tudjon tenni az óvodai neveléssel, a gyermek napközbeni ellátásával összefüggő feladatainak. Az e törvényben meghatározott óvodai feladatok ellátásához igénybe vehető heti időkeret 50 óra, melyet indokolt esetben meg kell növelni a gyermek napközbeni ellátásával összefüggő feladatokhoz szükséges idővel.
41. § (1) A nevelési-oktatási intézményekben a gyermekek nevelését, a tanulók nevelését és oktatását a lelkiismereti szabadság, és a különböző világnézetűek közötti türelmesség elve alapján kell szervezni. (2) A nevelési-oktatási intézményekben tiszteletben kell tartani a gyermek, tanuló, szülő, alkalmazott lelkiismereti és vallásszabadságát. (3) A gyermek, a tanuló, a szülő és az alkalmazott nem késztethető lelkiismereti, világnézeti, politikai meggyőződésének megvallására, megtagadására. (4) A gyermeket, a tanulót, a szülőt és az alkalmazottat nem érheti hátrány világnézeti, lelkiismereti, politikai meggyőződése miatt. (5) A nevelési-oktatási intézménynek gondoskodnia kell a rábízott gyermekek, tanulók felügyeletéről, a nevelés és oktatás egészséges és biztonságos feltételeinek megteremtéséről, a tanuló- és gyermekbaleseteket előidéző okok feltárásáról és megszüntetéséről, …
48. § (1) b) Az iskola pedagógiai programja meghatározza …az iskola helyi tantervét, ennek keretén belül - az iskola egyes évfolyamain tanított tantárgyakat, a kötelező és választható tanórai foglalkozásokat, valamint azok óraszámait, az előírt tananyagot és követelményeit;
52. § (7) Az iskola a tanulók érdeklődése, igénye szerint nem kötelező (választható) tanórai foglalkozásokat szervez, felzárkóztatás, fejlesztés, tehetséggondozás, konzultáció, speciális, illetve kiegészítő ismeretek átadása céljából (a továbbiakban: nem kötelező tanórai foglalkozás).

243/2003. (XII. 17.) Korm. rendelet a Nemzeti Alaptanterv kiadásáról, bevezetéséről és alkalmazásáról
4. § (2) A tanulói részvétel szempontjából a tanítási óra lehet kötelező vagy szabadon választható tanítási óra.

Az óvodai nevelés országos alapprogramjának kiadásáról szóló 137/1996. (VIII. 28.) Korm. rendelet
IV. Az óvodai élet megszervezésének elvei
Személyi feltételek
1. Az óvodában a nevelőmunkát az óvodapedagógus végzi, jelenléte az egész nevelés időtartamában fontos feltétele az óvodai nevelésnek. Az óvodapedagógus modellt, mintát jelent a gyermekek számára.
Az óvodai élet megszervezése 
1. A gyermek egészséges fejlődéséhez, fejlesztéséhez a napirend biztosítja a feltételeket a megfelelő időtartamú tevékenységformák megtervezésével. A rendszeresen visszatérő ismétlődések érzelmi biztonságot teremtenek a gyermekben. A napirend igazodik a különböző programokban megfogalmazott feladatokhoz. A napirend figyelembe veszi a helyi szokásokat, igényeket. A jó napirendet folyamatosság, rugalmasság jellemzi. Fontos a tevékenységek közötti belső arányok kialakítása. A napi-és hetirendet a gyermekcsoport óvodapedagógusai alakítják ki.

A nevelési-oktatási intézmények működéséről szóló 11/1994. (VI. 8.) MKM rendelet
2. § (6) Az óvoda, az iskola és a kollégium – a közoktatási törvény 4.§-ának (4) bekezdésében szabályozott – fakultatív hit- és vallásoktatással kapcsolatos feladatainak ellátása során együttműködik az érdekelt egyházi jogi személlyel. A nevelési-oktatási intézményben folyó hit- és vallásoktatás idejének meghatározásához be kell szerezni az iskolaszék (óvodaszék, kollégiumi szék), illetve, ha az nem működik az iskolai, kollégiumi szülői szervezet (közösség), és az iskolai, kollégiumi diákönkormányzat véleményét.

A helyi önkormányzatokról szóló 1990. évi LXV. törvény
12. § (1) A képviselő-testület szükség szerint, a szervezeti és működési szabályzatban meghatározottak számú, de évente legalább hat ülést tart. Az ülést össze kell hívni a települési képviselők egynegyedének, vagy a képviselő-testület bizottságának az indítványára. (2) A képviselő-testület elnöke a polgármester, aki összehívja és vezeti a képviselő-testület ülését.