Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának
Jelentése
az OBH 4930/2005. számú ügyben

Előadók: dr. Sipos Beáta
dr. Tasi Katalin

Az eljárás megindulása
Az országgyűlési biztos és munkatársai a szokásos évenkénti megyei munkalátogatás keretén belül, az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény (a továbbiakban: Obtv.) 16. § (2) bekezdésében foglaltak alapján 2005. szeptemberében – előzetes bejelentést követően – a Szolnok Megyei Jogú Város Humán Szolgáltató Központja (a továbbiakban: HSZK) által működtetett hajléktalanszállón folytattak helyszíni vizsgálatot, és vizsgálták meg a hajléktalan személyek ellátásáról, a róluk való gondoskodásról szóló jogszabályi rendelkezések gyakorlatban való érvényesülését, illetve a HSZK egyes telephelyei működésének körülményeit.

Az érintett alkotmányos jogok
1949. évi XX. törvény a Magyar Köztársaság Alkotmányáról
2. § (1) A Magyar Köztársaság független, demokratikus jogállam.
17. § A Magyar Köztársaság a rászorulókról kiterjedt szociális intézkedésekkel gondoskodik.
70/E. § (1) A Magyar Köztársaság állampolgárainak joguk van a szociális biztonsághoz; öregség, betegség, rokkantság, özvegység, árvaság és önhibájukon kívül bekövetkezett munkanélküliség esetén a megélhetésükhöz szükséges ellátásra jogosultak. (2) A Magyar Köztársaság az ellátáshoz való jogot a társadalombiztosítás útján és a szociális intézmények rendszerével valósítja meg.

Egyéb kapcsolódó jogszabályok
1993. évi III. törvény a szociális igazgatásról és szociális ellátásokról
1998. évi XXVI. törvény a fogyatékos személyek jogairól és esélyegyenlőségük biztosításáról
1/2000. (I. 7.) SzCsM rendelet a személyes gondoskodást nyújtó szociális intézmények szakmai feladatairól és működésük feltételeiről

A megállapított tényállás
Szolnok Megyei Jogú Város közigazgatási területén a városi önkormányzat által létrehozott és fenntartott Humán Szolgáltató Központ (a továbbiakban: HSZK) elnevezésű szervezet látja el a családsegítés és a hajléktalan ellátás körébe tartozó (átmeneti szállás, éjjeli menedékhely, nappali melegedő fenntartására és működtetésére vonatkozó) feladatokat.
A HSZK központi irodája 2002 óta működik a város központjához közeli telephelyen. A Központban főleg irodahelyiségek találhatók, valamint továbbképzések lebonyolítására alkalmas tréningszoba. Ügyfelek fogadására is kialakítottak külön helyiségeket, ahol hajléktalanok ügyeit intézik, drog-prevenciós és pszichológiai tanácsadást végeznek, ezeken felül itt működik a családsegítő központ is, illetve áldozatvédelmi tevékenységet folytatnak. Az irodai körülmények kifejezetten jók, az épület felújított, tiszta, azonban ezen a telephelyen hajléktalan ellátást nem végeznek. 
A központi irodától távolabbi telephelyen működő nappali melegedő 40 férőhelyes, a szintén másutt elhelyezett éjjeli menedékhelyen 34 férőhely van kialakítva, amelyből 8 hely szolgál nők befogadására. Az éjjeli menedékhely közvetlen közelében lévő átmeneti szálló 23 személy fogadására alkalmas vegyes szálló; az itt lakók közül sokan várnak szociális otthonban való elhelyezésre. Ezen kívül két 8-8 férőhelyes otthonház is rendelkezésre áll, természetesen teljes kihasználtsággal.
A hajléktalanokat ellátó rendszerben – az intézményvezető elmondása szerint – évente összességben 500-540 személy fordul meg, egy időpontban azonban ez a létszám a 180-at nem haladja meg. A téli krízisszálló 12 férőhelyes, de ennél mindig többen jelentkeznek. Az ideiglenes elhelyezést ennek ellenére minden alkalommal megoldják, ez azonban azzal jár, hogy a körülmények nehezebben elviselhetők lesznek, romlanak. Az átmeneti szállón előfordul, hogy akár hetekig is bent laknak a rászorulók.
A HSZK irodájának városközponti helyzetével és kitűnő állapotával szemben feltűnő az átmeneti szálló és az éjjeli menedékhely állapota, és topográfiai elhelyezése is. (A biztos munkatársai a nappali melegedőben nem tettek látogatást). A város ellenkező irányban lévő határán túl, a kivezető forgalmas főút mellett található az átmeneti szálló, és az éjjeli menedékhely, bár az éjjeli menedékhely is quasi átmeneti szállóként működik, lévén, hogy majdnem mindig ugyanazon ügyfelek veszik igénybe a szolgáltatást. Az intézmény nehezen megközelíthető és balesetveszélyes, amit tovább növel, hogy egy telken található egy garázzsal, amit egy magánvállalkozás napi rendszerességgel használ, erőteljes gépkocsiforgalmat bonyolítva napközben. A várostól és a HSZK központjától izolált helyen működik a szálló, ami a mozgáskorlátozott bentlakók számára különösen nehézzé teszi a városba bejárást, és kiszorítja őket a város peremére.
Az alapvető higiéniai követelmények betartása is kétséges, a fürdő- és mosdóhelyiségek koszosak, rossz szagúak voltak, szappant, tisztítószert, egészségügyi papírt sehol nem tettek ki. A mosdók, illetve a zuhanyzók közül egy sem volt akadálymentesítve.
Az intézményi gyakorlat szerint minden helyiséget a bentlakók takarítanak, csak a dolgozók irodáját és az általuk használt személyzeti mosdót takarítja fizetett alkalmazott annak ellenére, hogy a bentlakók közül többen mozgáskorlátozottak, végtagamputált bentlakó is van, akik számára különösen nehézkes a takarítás.
A biztos munkatársának kérdésére a tolókocsihoz kötött, csonkított végtagú bentlakó elmondta, hogy fürödni egyedül, a tolókocsiból kimászva, majd a zuhanyfülke földjén magát kezével a zuhanyzó kövére húzva tud, de ezt nem találja megalázónak. Annak ellenére, hogy a szálló dolgozói felajánlották segítségüket a fürdésben, mégis ezt a megoldást választotta, mivel kevésbé tartja méltóságát sértőnek a földön zuhanyozás, mint hogy idegentől fogadjon el segítséget mindennapi tisztálkodásához.
A takarítószemélyzet segítségét figyelmen kívül hagyva a szállón dolgozók munkakörülményei sem jók. Valószínűleg ezzel is összefüggésbe hozható a magas fluktuáció, és többször előfordul, hogy nincs elegendő létszámban megfelelő képzettséggel bíró dolgozó.

A vizsgálat megállapításai
A város peremén lévő átmeneti szálló és a „szinte” átmeneti szállóként működő éjjeli menedékhely zsúfoltságát – az intézményvezető szerint – újabb épület vagy terület megvásárlásával, illetve bérbe vételével lehetne csökkenteni, ennek azonban az önkormányzat szűkös anyagi lehetőségei gátat szabnak.
Álláspontom szerint hosszú távon ez sem feltétlenül jó megoldás, hiszen a fenntartás, az újabb alkalmazottak foglalkoztatása további költségekkel járnának, a hosszú távú ellátásra történő berendezkedés pedig a bentlakók rehabilitációját hátráltathatja.
A szociális igazgatásról és szociális ellátásokról szóló 1993. évi III. törvény 87. §-ában foglaltak alapján az a települési önkormányzat, amelyiknek területén tízezernél több állandó lakos él, idősek nappali ellátását nyújtó intézményi szolgáltatást valamint az utcai szociális munkát, éjjeli menedékhelyet, nappali melegedőt és az idősek átmeneti elhelyezését szolgáló intézményt köteles biztosítani. Így bár elképzelhető, hogy az otthonlakások, majd az ún. kiléptető-házak (és a benne lakóknak kínált, önálló életre nevelő programok) jobb megoldást jelenthetnének, megvalósításuk legyőzhetetlen akadályokba ütközik, hiszen a törvény által előírt kötelező feladatok ellátása és az ennek során működtetett intézmények fenntartása után nem marad elegendő anyagi eszköz a szakmailag jobb megoldást nyújtó ellátási formák és programok megvalósítására. Az azonban, hogy pusztán az anyagi eszközök szűkös mivolta miatt nem valósul meg korszerű szakmai programot is magában hordozó fejlesztés, nem ad alapot arra, hogy alkotmányos joggal összefüggő visszásságot állapítsak meg.  Az ez irányú fejlesztéshez szükséges források kigazdálkodása az önkormányzat feladata, ezzel összefüggésben az országgyűlési biztos nem fogalmazhat meg ajánlást.
Az azonban, hogy egyes különleges testi tulajdonságokkal rendelkező, fogyatékkal élő ellátottak mindennapi tisztálkodásának körülményei nem felelnek meg a személyes gondoskodást nyújtó szociális intézmények szakmai feladatairól és működésük feltételeiről szóló 1/2000. (I. 7.) SzCsM rendelet 4. § c) pontjában előírt követelményeknek alkotmányos visszásságot idéz elő a jogbiztonsággal összefüggésben különös tekintettel arra, hogy a kifogásoltakon viszonylag kisebb anyagi ráfordítással, de nagyobb empátia tanúsításával minőségileg lehetne javítani. Az, hogy nem biztosítottak különleges feltételek a fogyatékkal élő bentlakók számára, összeegyeztethetetlen mind a fogyatékos személyek jogairól és esélyegyenlőségük biztosításáról szóló törvény preambulumában megfogalmazottakkal, mind a törvény 3. §-ában nevesítettekkel, azaz hogy mivel a fogyatékos személyek az őket mindenki mással egyenlően megillető jogaikkal állapotukból fakadóan kevéssé tudnak élni, indokolt, hogy minden lehetséges módon előnyben részesüljenek.
Álláspontom szerint az, hogy a testi fogyatékossággal élő bentlakó szeméremérzete vagy szégyenérzete miatt választásra kényszerül a kényelmes és az alapos tisztálkodás között, emberi mivoltában megalázó, és a szó hétköznapi értelmében vett emberi méltóságot súlyosan sérti, még akkor is, ha az élethez és emberi méltósághoz való alkotmányos alapjog Alkotmánybíróság által meghatározott jelentéstartamán kívül esik. Méltatlan nem csupán a választás kényszerét elszenvedő fogyatékkal élő számára, hanem az ezt az állapotot eltűrő, vagy felette szemet hunyó egyén és közösség számára is, hiszen az ember méltósága nem csupán alkotmányos értelemben számít; ebből a szempontból nem csupán a jogi érvelés számára konkretizálható, hanem – mivel az emberhez méltó élet az élet egyik kiemelten fontos attribútuma – társadalomalkotó morális követelmény.
Az pedig, hogy a bentlakó nem érzi önmagára megalázónak a fennálló állapotot, vagy a körülményeket, még nem mentesíti a közfeladatot ellátó szervezetet az alól a felelősség alól, hogy a jogszabályokban meghatározott kritériumoknak megfelelő, emberhez méltó, humánus életfeltételeket illetve közeget teremtsen feladatai megvalósítása során.

Kezdeményezés
A feltárt visszásság orvoslása érdekében az Obtv. 21. §-a alapján az emberibb, és az egyes bentlakók mozgásállapotához igazodó tárgyi (fürdési lehetőség) és személyi (a rájuk vonatkozó takarítási kötelezettséget helyettük teljesítő takarítószemélyzet) feltételek megteremtését kezdeményezem Szolnok Megyei Jogú Város Humán Szolgáltató Központja igazgatójánál, illetve, hogy az átmeneti szálló tárgyi körülményeit úgy alakíttassa át, hogy azok maradéktalanul megfeleljenek a személyes gondoskodást nyújtó szociális intézmények szakmai feladatairól és működésük feltételeiről szóló 1/2000. (I. 7.) SzCsM rendeletben előírt követelményeknek.

Budapest, 2006. április 26.

Lenkovics Barnabás sk.

Melléklet: Alkalmazott jogszabályok
1993. évi III. törvény a szociális igazgatásról és szociális ellátásokról
56. § (1) A szociálisan rászorultak részére személyes gondoskodást nyújtó ellátást (a továbbiakban: személyes gondoskodás) az állam, valamint az önkormányzatok biztosítják. (2) A személyes gondoskodás magában foglalja a szociális alap- és szakosított ellátásokat.
57. § (2) A személyes gondoskodás keretébe tartozó szakosított ellátást a) az ápolást, gondozást nyújtó intézmény, b) a rehabilitációs intézmény, c) a lakóotthon (a továbbiakban a)-c) pont együtt: tartós bentlakásos intézmény), d) az átmeneti elhelyezést nyújtó intézmény (a továbbiakban a)-d) pont együtt: bentlakásos intézmény), e) a nappali ellátást nyújtó intézmény, f) az egyéb speciális szociális intézmény
59. § (2) A települési önkormányzat az alapellátás keretében gondoskodik különösen az időskorúak, a fogyatékos személyek, a pszichiátriai betegek, a szenvedélybetegek, továbbá a hajléktalan személyek ellátásának megszervezéséről. Ennek megvalósítása érdekében az alapellátást biztosító szociális intézmények, szolgáltatók együttműködnek az egészségügyi, oktatási, gyermekjóléti és gyermekvédelmi, illetve munkaügyi intézményekkel, szolgáltatókkal, szervezetekkel. Ezen intézmények tevékenységének összehangolása a szolgáltatást igénybe vevő személy szociális ellátása érdekében - ha gondozási központ nem működik a települési önkormányzat feladata.
65/E. § Az utcai szociális munka keretében biztosítani kell az utcán tartózkodó hajléktalan személy helyzetének, életkörülményeinek figyelemmel kísérését, szükség esetén ellátásának kezdeményezését, illetve az ellátás biztosításához kapcsolódó intézkedés megtételét. Az utcai szociális munka megszervezhető önállóan, vagy családsegítő szolgálat, nappali melegedő, illetve gondozási központ keretein belül.
71/B. § A hajléktalanok otthonában olyan hajléktalan személy gondozását kell biztosítani, akinek az ellátása átmeneti szálláshelyen, rehabilitációs intézményben nem biztosítható és kora, egészségi állapota miatt tartós ápolást, gondozást igényel.
80. § (1) Az átmeneti elhelyezést nyújtó intézmények - a hajléktalanok éjjeli menedékhelye és átmeneti szállása kivételével - ideiglenes jelleggel legfeljebb egyévi időtartamra teljes körű ellátást biztosítanak. (2) Az átmeneti elhelyezés különös méltánylást érdemlő esetben az intézmény orvosa szakvéleményének figyelembevételével egy alkalommal, egy évvel meghosszabbítható. (3) Az átmeneti elhelyezést nyújtó intézmények típusai: e) éjjeli menedékhely; f) hajléktalan személyek átmeneti szállása. (2) A hajléktalan személyek átmeneti szállása azoknak a hajléktalan személyeknek az elhelyezését biztosítja, akik az életvitelszerű szálláshasználat és a szociális munka segítségével képesek az önellátásra.
85/C. § (3) Átmeneti elhelyezést, illetve nappali ellátást biztosító intézmények esetében több ellátotti csoport részére nyújtható szolgáltatás, amennyiben az intézményben az ilyen ellátás szakmai feltételei biztosítottak. (4) Az (1) bekezdés b)-d) pontjaiban meghatározott esetekben - külön jogszabályban meghatározottak szerint - a tárgyi-személyi feltételek tekintetében speciális feltételek állapíthatók meg, azonban az egyes intézménytípusoknak vagy részlegeknek külön-külön meg kell felelniük az a) egy főre jutó lakóterület nagyságára, b) egy lakószobában elhelyezhető személyek számára, c) egyéb szakdolgozói munkakör létszámnormáira vonatkozó előírásoknak.
87. § Az a települési önkormányzat, amelyiknek területén a) kétezernél több állandó lakos él, idősek nappali ellátását nyújtó intézményi szolgáltatást; b) tízezernél több állandó lakos él, az a) pontban foglalt ellátást, valamint az utcai szociális munkát, éjjeli menedékhelyet, nappali melegedőt és az idősek átmeneti elhelyezését szolgáló intézményt; c) húszezernél több állandó lakos él, a b) pontban foglalt ellátást, valamint nappali ellátást nyújtó intézményi formákat; d) harmincezernél több állandó lakos él, a c) pontban foglalt ellátást, valamint átmeneti elhelyezési formákat köteles biztosítani.

1/2000. (I. 7.) SzCsM rendelet a személyes gondoskodást nyújtó szociális intézmények szakmai feladatairól és működésük feltételeiről
1. § A rendelet hatálya kiterjed valamennyi személyes gondoskodást nyújtó szociális ellátásra. Az e rendeletben foglaltakat kell alkalmazni a nem állami és egyházi szerv által nyújtott szociális ellátásokra is.
4. § A személyes gondoskodást nyújtó intézményt úgy kell kialakítani, hogy a) az tömegközlekedési eszközzel könnyen megközelíthető legyen, b) épületeinek építészeti megoldásai tegyék lehetővé az akadálymentes közlekedést, c) bútorzata és berendezési, felszerelési tárgyai, az életvitelhez szükséges körülmények feleljenek meg az ellátottak életkori sajátosságainak, egészségi és mozgásállapotának.
102. § (1) A hajléktalan ellátás megszervezése során figyelemmel kell lenni az ellátást igénybe vevők alapvető jogaira, emberi méltóságára. (2) A hajléktalan személyek ellátását végző intézmény segítséget nyújt a hajléktalan személy életviteléhez, elősegítve a szociális ellátások igénybevételét, elérését.
105. § (2) A hajléktalan személyek átmeneti szállásának az az intézmény alkalmas, ahol a) egy lakószobában legfeljebb tizenöt személy helyezhető el, b) a berendezési tárgyak könnyen tisztíthatók, illetve fertőtleníthetők, c) tizenöt ellátottra legalább egy zuhanyozó és nemenkénti illemhely jut, d) a lakószobában egy ellátottra legalább négy négyzetméter nagyságú lakóterület jut, e) a fűtés, világítás és a melegvízzel való ellátás folyamatosan biztosított. (3) Az (1) bekezdésben foglaltakon túl az intézmény biztosítja az ellátást igénybe vevő a) ágyneműjét, b) tisztálkodásához szükséges textíliát, c) személyes ruházatának tisztításához szükséges feltételeket, d) személyes használati tárgyainak biztonságos megőrzését, e) részére nyújtandó elsősegélyhez szükséges felszerelést.
106. § (1) Az átmeneti szállás nyitva tartását gondozási tevékenységének megfelelően kell meghatározni, azonban az nem lehet kevesebb napi tizenhat óránál. (2) A hajléktalan személyek átmeneti szállásán az ellátást igénybe vevők szociális és mentális gondozását legalább napi hat órai időtartamban biztosítani kell. (3) Az átmeneti szálláson végzendő szociális és mentális gondozás körébe tartozik különösen a) az egyéni esetkezelés, szociális csoportmunka, közösségi szociális munka, b) az átmeneti szállóról történő továbblépéshez nyújtott személyre szabott segítség, c) az intézményen belüli közösségi élet szervezése, d) a szocioterápia, e) a családi és társadalmi kapcsolatok ápolásának segítése, f) a hivatalos ügyek intézésének segítése.
107. § (1) A hajléktalan személyek éjjeli menedékhelyére a 105. § rendelkezései az irányadók azzal, hogy egy lakószobában legfeljebb húsz személy helyezhető el, és nem szükséges ágynemű biztosítása. (2) Az éjjeli menedékhely este, illetve éjszaka legalább napi tizennégy órát tart nyitva. Az éjjeli menedékhely az előforduló konfliktushelyzetek megelőzésére, illetve kezelésére a nyitvatartási időben szakképzett munkaerővel ügyeletet biztosít. (3) Az éjjeli menedékhelyen legalább napi négy órában szociális munkás alkalmazásával szociális munkát kell végezni. A szociális munka körébe tartozik különösen: a) szociális információk biztosítása, b) az ellátást igénybe vevő jogosultságaira vonatkozó tanácsadás.
107/A. § (1) A hajléktalanok átmeneti szállását, valamint a hajléktalanok éjjeli menedékhelyét működtető fenntartó a közterületen, vagy lakhatásra alkalmatlan helyiségben életvitelszerűen tartózkodó hajléktalan személyek téli időszakban történő ellátásának, a közvetlen életveszély elhárításának érdekében tárgyév november 1-jétől tárgyévet követő év április 30-áig terjedő időszakra időszakos férőhelyeket biztosíthat. (2) A férőhelyszám-bővítés végrehajtható már működő intézmény épületében, az engedélyezett férőhelyszám növelésével, illetve különálló, az éves intézményi ellátásban nem hasznosított, a téli időszakban működtetni kívánt saját tulajdonban lévő, bérelt vagy használati joggal biztosított épületben, helyiségben. (3) Az időszakos férőhely engedélyezése iránti kérelemhez csatolt szakmai programnak tartalmaznia kell a) a szolgáltatás célját, feladatát, indokoltságát, b) az ellátottak körét, jellemzőit, c) a feladatellátás szakmai tartalmát, módját, a szolgáltatások formáit, körét, rendszerességét, d) a szolgáltatás igénybevételének feltételeit, módját, e) az ellátottak és a szociális szolgáltatást végzők jogainak védelmével kapcsolatos intézkedéseket.
107/B. § (1) A hajléktalanok átmeneti szállásán időszakos férőhelyszám-bővítés abban az esetben hajtható végre, ha a bővítés az időszakot megelőző férőhelyeket igénybevevők ellátását nem zavarja. (2) A hajléktalanok átmeneti szállásán végrehajtott férőhelyszám-bővítés nem haladhatja meg az intézmény ideiglenes vagy állandó működési engedélyében szereplő férőhelyszám 30%-át. (3) Az időszakos férőhelyszám-bővítéskor az intézmény biztosítja a) 105. § (1) bekezdésének a)-c), valamint e) pontjában foglaltakat, b) a 105. § (3) bekezdésének b)-e) pontjaiban foglaltakat, c) az egészségügyi alapellátás megszervezését, szükség szerint a szakellátáshoz való hozzájutás segítését. (4) Időszakos férőhelyszám-bővítést olyan helyiségben, épületben lehet megvalósítani, ahol a) lakószobánként legfeljebb húsz személyt lehet elhelyezni, b) a berendezési tárgyak könnyen tisztíthatók, illetve fertőtleníthetők, c) a lakószobában egy ellátottra minimum négy négyzetméter lakóterület jut, d) a fűtés, világítás és meleg vízzel való ellátás folyamatosan biztosított. (5) Az időszakos férőhelyszám-bővítés időszakában az intézményben húsz ellátottra jut legalább egy zuhanyzó és egy nemenkénti illemhely. (6) A 106. §-ban felsoroltakat az időszakosan kialakított férőhelyek tekintetében is figyelembe kell venni.
107/C. § (1) A hajléktalanok éjjeli menedékhelye esetében az időszakos férőhelyszám-bővítéskor az intézményben vagy az időszakosan kialakított intézményben biztosítani kell a 105. § (1) bekezdésének a)-c) és e) pontjában foglaltakat. (3) Az időszakos férőhelyek kialakítására az az intézmény, illetve különálló épület, helyiség alkalmas, ahol a) a berendezési tárgyak könnyen tisztíthatók, illetve fertőtleníthetők, b) a lakószobában és az ellátottak által használt közösségi helyiségekben egy ellátottra legalább három négyzetméter nagyságú terület jut úgy, hogy ba) huszonöt ellátottra jut legalább egy zuhanyzó és egy nemenkénti illemhely, bb) a fűtés, világítás és a meleg vízzel való ellátás folyamatosan biztosított. (4) A (3) bekezdésen túl az intézmény biztosítja a 105. § (3) bekezdésének b)-e) pontjában foglaltakat. (5) Az férőhelyszám-bővítés időszakában az intézmény működésére a 107. § (2)-(3) bekezdései az irányadóak.
108. § (1) Hajléktalanok otthonába olyan hajléktalan személy vehető fel, akinek ellátása átmeneti szálláshelyen már nem biztosítható, és kora, egészségi állapota miatt fokozott gondozást-ápolást igényel. (2) A hajléktalanok otthonában az ellátást igénybe vevő speciális mentálhigiénés ellátásáról gondoskodni kell, különös tekintettel a hajléktalan életmódból fakadó sajátosságokra. (3) A hajléktalanok otthonában az egészségügyi ellátásnak ki kell terjednie az ellátást igénybe vevő rendszeres gyógyító, megelőző és higiénés felügyeletére, a szakorvosi ellátás megszervezésére, az ápolásra, az egészségügyi rehabilitációra és szükség esetén a kórházi ellátás megszervezésére.

1998. évi XXVI. törvény a fogyatékos személyek jogairól és esélyegyenlőségük biztosításáról
2. § (1) Az államnak, a társadalom szervezeteinek és tagjainak oly módon kell tevékenységüket végezni, hogy az ne okozhasson olyan károsodást, amely fogyatékosság kialakulásához vezet, illetve olyan körülményeket kell létrehozni, amelyben a fogyatékos emberek képesek lesznek teljesebb életre és a fogyatékosságukból fakadó terheik csökkenthetőek. (3) A tervezési, döntési folyamatok során kiemelten kell kezelni a fogyatékos személyek sajátos szükségleteit, és figyelemmel kell lenni arra, hogy a fogyatékos személyek a bárki által igénybe vehető lehetőségekkel csak különleges megoldások alkalmazása esetén élhetnek. (4) A fogyatékos személyeket érintő döntések során tekintettel kell lenni arra, hogy a fogyatékos személyek a társadalom és a helyi közösség egyenrangú tagjai, ezért meg kell teremteni azokat a feltételeket, amelyek lehetővé teszik számukra a társadalmi életben való részvételt. (5) Az állam köteles gondoskodni a fogyatékos személyeket megillető jogok érvényesítéséről, a fogyatékos személyek hátrányait kompenzáló intézményrendszer működtetéséről a nemzetgazdaság mindenkori lehetőségeivel összhangban.
3. § A fogyatékos személyek az őket mindenki mással egyenlően megillető jogaikkal állapotukból fakadóan kevéssé tudnak élni, ezért indokolt, hogy minden lehetséges módon előnyben részesüljenek.
4. § E törvény alkalmazásában a) fogyatékos személy: az, aki érzékszervi - így különösen látás-, hallásszervi, mozgásszervi, értelmi képességeit jelentős mértékben vagy egyáltalán nem birtokolja, illetőleg a kommunikációjában számottevően korlátozott, és ez számára tartós hátrányt jelent a társadalmi életben való aktív részvétel során;
5. § (1) A fogyatékos személynek joga van a számára akadálymentes, továbbá érzékelhető és biztonságos épített környezetre. (2) Az (1) bekezdésben foglalt jog vonatkozik különösen a közlekedéssel és az épített környezettel kapcsolatos tájékozódási lehetőségekre.
11. § A fogyatékos személy részére biztosítani kell a fogyatékossága által indokolt szükségleteinek megfelelő támogató szolgálat igénybevételét, továbbá segédeszközt. Az árhoz nyújtott támogatással beszerezhető segédeszközök körét és a támogatás módját, valamint mértékét külön jogszabály határozza meg.