Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa általános helyettesének
Jelentése
az OBH 4639/2005. sz. ügyben

Előadó: dr. Halász Zsolt

Az eljárás megindulása
A panaszos beadványa szerint gyermeke jóhiszeműen aláírt egy képviseleti meghatalmazást, amely alapján a meghatalmazott személy – gyermeke adataival visszaélve – a vámhatóságnál egy személygépkocsi vámkezelését kezdeményezte. Az ügyben eljáró vámhatóság 632.999 Ft különbözeti vámterhet és 316.500 Ft vámigazgatási bírságot szabott ki a panaszos gyermekére, aki a határozatot megfellebbezte és egyúttal az ügyben illetékmentességet, illetékfeljegyzési jog megadását kérte. 
A panasz alapján felmerült a jogbiztonság követelményének, a jogorvoslathoz való jog sérelmének és közvetlen veszélyének gyanúja, ezért vizsgálatot rendeltem el, és tájékoztatást kértem a Vám- és Pénzügyőrség Országos Parancsnokától.

Érintett alkotmányos jogok, kötelezettségek
1949. évi XX. törvény a Magyar Köztársaság Alkotmánya
2. § (1) A Magyar Köztársaság független, demokratikus jogállam.
57. § (5) A Magyar Köztársaságban a törvényben meghatározottak szerint mindenki jogorvoslattal élhet az olyan bírósági, közigazgatási és más hatósági döntés ellen, amely a jogát vagy jogos érdekét sérti. A jogorvoslati jogot - a jogviták ésszerű időn belüli elbírálásának érdekében, azzal arányosan - a jelenlévő országgyűlési képviselők kétharmadának szavazatával elfogadott törvény korlátozhatja.
70/I. § Minden természetes személy, jogi személy és jogi személyiséggel nem rendelkező szervezet köteles jövedelmi és vagyoni viszonyainak megfelelően a közterhekhez hozzájárulni.

A megállapított tényállás
A panaszos gyermeke szívességi alapon megadta nevét és egyéb személyi adatait egy ismerősének, valamint aláírt egy teljes hatályú, határozatlan időre szóló meghatalmazást és egy gépjármű adás-vételi szerződést. E dokumentumok alapján a 7. számú Vámhivatal a panaszos gyermeke nevére 1 db Opel Vectra típusú személygépkocsit vámkezelt. A vámkezelés során felmerült a gyanú arra vonatkozóan, hogy a benyújtott adásvételi szerződésen szereplő számlanyilatkozat nem valódi. A Vám- és Pénzügyőrség Országos Parancsnoksága a számlanyilatkozat megerősítésére kérte a holland vámhatóságot, tekintettel arra, hogy az eljárás tárgyát képező gépjárművet Hollandiából hozták be Magyarországra. A holland vámhatóság arról tájékoztatta a magyar vámszerveket, hogy a származási nyilatkozat szabálytalanul lett kiállítva, a számlán az eladó vonatkozásában az adatokat meghamisították.
A panaszos beadványában előadta, hogy a vámhatóság a Magyar Köztársaság és az Európai Szabadkereskedelmi Társulás tagállamai között Genfben, 1993. március 29-én aláírt szabadkereskedelmi megállapodás kihirdetéséről szóló 1993. évi LXXXIII. törvény (a továbbiakban: Szabadkereskedelmi Megállapodás) 32. cikkében foglaltakat nem vette figyelembe.
Az ügyben eljáró Magánforgalmi Fővámhivatal (amely a 7. számú Vámhivatal jogutódja) 6108/2004. számú határozatával 2004. november 18-án, 1.655.074 Ft vámérték alapulvételével 215.160 Ft vám, 145.620 Ft fogyasztási adó, és 272.219 Ft általános forgalmi adó – összesen 632.999 Ft vámteher – megfizetésére kötelezte a panaszos gyermekét. A vámteher kivetésének indokolásában a vámhatóság kifejtette, hogy a vámkezelés során a származási nyilatkozat utólagos megerősítését rendelte el, amelyre a holland vámhatóság a fent leírt választ adta. Tekintettel arra, hogy a származást igazoló okmány az ügyben eljáró holland vámhatóság által nem került megerősítésre, a Magánforgalmi Vámhivatalnak – tekintettel az Európai Megállapodás 4. sz. Jegyzőkönyvében foglalt feltételek hiányára – nem volt lehetősége a Kereskedelmi Vámtarifa EU hasábjában meghatározott kedvezőbb, 0%-os mértékű vámtétel alkalmazására. Ebből adódóan vámteher különbözet befizetésére kötelezte a panaszos gyermekét. 
Ezt követően a vámhatóság a 2004. XI. 18-i 6108/1-2004. sz. határozatában a vámteher különbözet meg nem fizetése miatt 316.500 Ft vámigazgatási bírság megfizetését is előírta. A panaszos gyermeke a két határozat ellen 2004. december 15-én fellebbezést terjesztett elő, amelyben az eljárás megszüntetését, az ügy érdemi felülvizsgálatát, valamint illetékmentességet, és az illetékfeljegyzési jog megadását kérte.
A Vám- és Pénzügyőrség Közép-magyarországi Regionális Parancsnoksága a 6272/2-2005. számú határozatában az ügy érdemére és az illetékfeljegyzési jog megadására vonatkozó fellebbezést elutasította. Nem döntött ugyanakkor az illetékmentesség iránti kérelem tárgyában.
A panaszos gyermeke ezt követően méltányossági alapon kérte a vámteher mérséklését, a kamatfizetési kötelezettség törlését, és a kötelezettség részletekben való teljesítésének engedélyezését. 
A Magánforgalmi Fővámhivatal a 2005. június 16-án kelt, 6821/2005. számú határozatában 3122 Ft késedelmi pótlékot szabott ki, valamint az ugyanaznap kelt 6821/2-2005. számú határozatában 24 havi kamatmentes részletfizetést engedélyezett.

A vizsgálat megállapításai
I.	Először a hatásköröm fennállását vizsgáltam meg.
Az Obtv. 16. § (1) bekezdése szerint az országgyűlési biztoshoz bárki fordulhat, ha megítélése szerint valamely hatóság (29. § (1) bekezdés), illetve közszolgáltatást végző szerv eljárása, ennek során hozott határozata (intézkedése), illetőleg a hatóság intézkedésének elmulasztása következtében alkotmányos jogaival összefüggésben sérelem érte, vagy ennek közvetlen veszélye áll fenn, feltéve, hogy a rendelkezésre álló közigazgatási jogorvoslati lehetőségeket – ide nem értve a közigazgatási határozat bírósági felülvizsgálatát – már kimerítette, illetve jogorvoslati lehetőség nincs számára biztosítva. 
Ennek alapján tehát valamennyi adóhatóság – így a Vám- és Pénzügyőrség –, mint az Obtv. 29. § (1) bekezdés a) pontja szerint közigazgatási feladatot ellátó szerv eljárásának, határozatának, illetőleg intézkedése elmulasztásának vizsgálatára rendelkezem hatáskörrel. Megállapítottam, hogy a panaszos a rendelkezésére álló közigazgatási jogorvoslati lehetőségeket is kimerítette.

II.	Vizsgálatom alapvetően arra irányult, hogy a Vám- és Pénzügyőrség ügyben eljáró szervei eljárásuk során biztosították-e – a jogállamiság elvéből levezethető jogbiztonság követelménye érvényesülésének szempontjából alapvető fontosságú eljárási garanciákat – és határozataikat a vonatkozó jogszabályi rendelkezéseknek megfelelően hozták-e meg. 
A jogbiztonság nem csupán az egyes normák egyértelműségét követeli meg, de az egyes jogintézmények működésének kiszámíthatóságát is. Ezért alapvetőek a jogbiztonság szempontjából az eljárási garanciák. Csak formalizált eljárás szabályainak követésével keletkezhet érvényes jogszabály, csak az eljárási normák betartásával működnek alkotmányosan a jogintézmények. (9/1992. (I. 30.) AB határozat)
Az alanyi jogok és kötelezettségek érvényesítésére szolgáló eljárási garanciák tehát a jogbiztonság alkotmányos elvéből következnek. Megfelelő eljárási garanciák nélkül működő eljárásban a jogbiztonság szenved sérelmet. (75/1995. (XI. 21.) AB határozat).
Minden közhatalmat gyakorló közigazgatási szerv, így a vámhatóság eljárásában is fontos követelmény, hogy az a szerv, amely elé bárki bármilyen kérelmet terjeszt a kérelem tárgyában határozatot hozzon. Mindez nem ellentétes a vizsgált ügy szempontjából jelentőséggel bíró, illetve annak ügyintézése során alkalmazott, az államigazgatási eljárás általános szabályairól szóló 1957. évi IV. törvény (Áe.) 4. §-ába foglalt rendelkezéssel, miszerint „a közigazgatási szerv a hatáskörébe tartozó ügyben az illetékességi területén köteles eljárni” (Hasonlóképpen rendelkezik a Ket. 20. § (1) bekezdése is.). Az Áe. 42. § (1) bekezdése értelmében „a közigazgatási szerv mind az ügy érdemében, mind az eljárás során eldöntendő kérdésekben határozatot hoz”. Ennek megfelelően határozatot kell hoznia a közigazgatási szervnek akkor is, ha az ügyfél kérelmét – akár formai okból, pl. hatáskörének hiánya miatt, akár érdemi okból – elutasítja.

III.	Vizsgálatom során áttekintettem a vámhatóság illetékes szerveinek az ügyben lefolytatott eljárását. Megállapítottam, hogy a vámhatóság szervei döntően a vonatkozó jogszabályi rendelkezések szem előtt tartásával jártak el és hoztak az ügyben határozatokat. 
Téves a panaszos azon felvetése, miszerint a vámhatóság a származási nyilatkozat megerősítése kapcsán nem vette figyelembe a Szabadkereskedelmi Megállapodás 32. cikkének rendelkezéseit, tekintettel arra, hogy a Holland Királyság soha nem volt tagja az Európai Szabadkereskedelmi Társulásnak, így a Szabadkereskedelmi Megállapodás hatálya a holland-magyar kereskedelemre soha nem terjedt ki. 
Megállapítottam azt is, hogy a panaszos gyermeke, akinek terhére a vámhatóság vámteher-különbözet, illetve vámigazgatási bírság fizetési kötelezettséget írt elő, a 2004. december 15-én kelt fellebbezésében illetékfizetés alóli mentesítés iránti kérelmet is előterjesztett, de arról a vámhatóság nem határozott. Nem elfogadható a vámhatóság határozathozatal mellőzésével kapcsolatos azon álláspontja, amely szerint a kérelmet azért nem bírálta el, mert az illetékekről szóló 1990. évi XCIII. törvény 32. § (2) bekezdés 23. pontja szerint vámigazgatási ügyben illetékmentes eljárásnak csak a vámhatóságnál kezdeményezett elsőfokú eljárás minősül, a jogorvoslati eljárás pedig nem. A vámhatóság akkor járt volna el helyesen, ha a kérelem tárgyában érdemi határozatot hoz.
A jogbiztonság követelményével összefüggő visszásságot okozott a vámhatóság azzal, hogy az illetékmentesség iránti kérelem tárgyában nem hozott határozatot, és megsértette a panaszos jogorvoslathoz való jogát is, mert határozat hiányában nem élhetett jogorvoslattal.

Ajánlás
A megállapított visszásság jövőbeni elkerülése érdekében felkérem a Vám és Pénzügyőrség Országos Parancsnokát, hogy tegye meg a szükséges intézkedéseket annak érdekében, hogy a Vám-, és Pénzügyőrség érintett szervei a hatáskörükbe tartozó vám-, és adóigazgatási ügyekben előterjesztett fellebbezések elintézése során a nyilvánvalóan alaptalan, elkésett, vagy egyéb okból hibás fellebbezéseket is érdemben bírálják el, és a döntésükről hozzanak a jogszabályoknak megfelelő határozatot.

Budapest, 2005. december 1.

Takács Albert sk.