Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa általános helyettesének
Jelentése
az OBH 4172/2005. sz. ügyben

Előadó: dr. Haraszti Katalin
Az eljárás megindulása
Egy Svájcban élő hontalan (a továbbiakban: panaszos) azért fordult az állampolgári jogok országgyűlési biztosához, mert a 2005. június 28-ról 29-ére virradó éjszakát feleségével és három kiskorú gyermekével a Budapest Ferihegy nemzetközi repülőtér tranzitzónájában lévő szálláshelyen (a továbbiakban: tranzitszállás) kellett tölteniük. Francia nyelvű beadványában a panaszos kifogásolta, hogy amikor a szobának nevezett két „cellát” körbejárták kamera figyelte őket. Az őrségnek fenntartott és kamerával felszerelt helyiség takarítatlan, a helyiségben lévő szeméttároló, pedig tele volt. Az őrszolgálatot teljesítő határőrök dohányoztak, ami a panaszost és családját nagyon zavarta. Mindkét hálóhelyiség piszkos és – különösen az ágyak alatt valamint a sarkokban - takarítatlan volt. A hálóhelyiségekben lévő két-két emeletes ágyat erősen elhasználódott matrac fedte. A matracok olyan piszkos, szakadozott több helyen is lukas „lópokrócokkal” voltak letakarva, hogy azokat még megérinteni is vonakodtak. Ágyneműt nem kaptak. Az összes, közvetlenül a kifutópályára néző ablak le volt festve, így azokon nem lehetett kilátni. 
A panaszos állítása szerint a két hálóhelyiség átvizsgálása során ő és gyermekei több, a vaságyak fából készült ágykereteire írt feljegyzést is felfedeztek, amelyek olyan személyektől származtak, akik 2000. évtől kezdődően hosszabb-rövidebb időt töltöttek a szálláshelyen. Az egyik feljegyzés szerint egy menedékkérő több hónapot volt kénytelen a tranzitszálláson tölteni, mialatt bántalmazták, megkínozták, megalázták. Az említett személy azt írta, hogy ügyvédje tanácsára szabadult, aki azt javasolta neki, hogy a menedékkérelmét mielőbb vonja vissza és kérje az azonnali visszaküldését. A panaszos leginkább azt sérelmezte, hogy az őrszemélyzet semmit sem tett annak érdekében, hogy a közel 24 órás tartózkodásuk alatt a családja, különösképpen a kiskorú gyermekei számára élelmet biztosítson. A méltatlan elhelyezési körülmények miatt a család a tranzitterületen lévő várócsarnok székein töltötte az éjszakát.

A vizsgálat módszere
A beadványt egyrészt a panaszos és családtagjai ügyében keletkezett idegenrendészeti ügyiratok áttekintésével, továbbá a Ferihegy nemzetközi repülőtér tranzitzónájában lévő szálláshely előre be nem jelentett helyszíni bejárása keretében vizsgáltuk. Az idegenrendészeti ügyiratok áttekintése során azt vizsgáltuk, hogy a határőrség eljárása, illetve az általa elrendelt idegenrendészeti intézkedések alkalmazása jogszerű volt-e. A helyszíni bejárás során a tranzitszállón tartózkodó külföldiek elhelyezésének körülményeit, étkeztetésének módját, továbbá a velük való bánásmódot vizsgáltuk. 
A helyszíni bejárás időpontja 2005. december 6.
A helyszíni bejárás résztvevői:
OBH részéről: dr. Haraszti Katalin jogász, főosztályvezető-helyettes
		           dr. Fogarassy Edit jogász, jogi referens 
BHI részéről:    Balla Imre hőr. alezredes, osztályvezető
dr Kerekes Balázs hőr. őrnagy, osztályvezető
Laczó Gyula hőr. őrnagy, kirendeltség-vezető

A megállapított tényállás
A Budapesti Határőr Igazgatóság (a továbbiakban: határőrség) által rendelkezésemre bocsátott iratok szerint a panaszos és felesége, továbbá három kiskorú gyermeke, mindannyian Svájcban élő hontalanok, 2005. június 28-án, 12 óra 20 perckor az EASY JET légitársaság EZS-933-as számú genfi járatával érkezett Budapest Ferihegy nemzetközi repülőtér 2/B termináljára. Az öt személynek érvényes repülőjegye volt a MALÉV Ferihegy 2/A termináljáról induló damaszkuszi járatára. Miután az EASY JET, úgynevezett „fapados” légitársaságként, a repülőtéri tranzitszolgáltatást nem igényelte, az érkező utasok - köztük a panaszos és családja - a két terminál közötti áthaladásra, illetve átszállásra szolgáló tranzitterületet nem használhatták, és a csomagjaikat sem szállították át a MALÉV damaszkuszi járatához. Az említett okból az EASY JET Ferihegy 2/B terminálra érkező és továbbutazni szándékozó utasai az útlevélvizsgálatot, valamint a csomagjaik átvételét követően, a tranzitterületet elhagyva, az érkezési oldali várócsarnokból felsétáltak az indulási oldali csarnokba, illetve a 2/A terminálra és az utas felvételi pultokon áthaladva szálltak fel az induló járatokra.
A határőrség álláspontja szerint a hontalan panaszos és családtagjai a terminál érkezési oldalának nemzetközi zónáját az érkezési oldali várócsarnok irányában azért nem hagyhatták el, mert a Magyar Köztársaság területére történő beutazáshoz szükséges vízummal nem rendelkeztek, tehát nem volt lehetőségük arra, hogy csomagjaik átvételét követően az indulási oldali várócsarnokon keresztül átmenjenek a 2/A terminálra és az utas felvételi pultnál bejelentkezve felszálljanak a MALÉV damaszkuszi járatára. A beutazáshoz szükséges vízum, illetve a repülőtéri tranzitszolgáltatás igénybevételéhez szükséges jogosultság hiányában a panaszos és családja nem tudott felszállni a Damaszkuszba induló gépre, ezért a határőrség visszairányította őket. Figyelemmel arra, hogy az EASY JET légitársaságnak csak a következő napon indult járata Genfbe, a határőrség az elutazásukig hátralévő időre a család tartózkodási helyéül a Ferihegy nemzetközi repülőtér 2/B terminál területén található, a visszairányított külföldiek elhelyezésére szolgáló szálláshelyet (a továbbiakban: tranzitszállás) jelölte ki.

Az érintett alkotmányos jogok
A Magyar Köztársaság Alkotmánya
54. § (1) A Magyar Köztársaságban minden embernek veleszületett joga van az élethez és az emberi méltósághoz, amelyektől senkit nem lehet önkényesen megfosztani.
70/D. § (1) A Magyar Köztársaság területén élőknek joguk van a lehető legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez.

Az alkalmazott jogszabályok
2001. évi XXXIX. törvény a külföldiek beutazásáról és tartózkodásáról
34. § (1) Azzal a külföldivel szemben, aki a beutazáshoz előírt feltételekkel nem rendelkezik - a 43. §-ban meghatározott tilalom figyelembevételével - a Határőrség idegenrendészeti szerve visszairányítás intézkedést alkalmaz. (2) A visszairányítás történhet annak az országnak a területére, ahonnan a külföldi érkezett vagy amely őt visszafogadni köteles, vagy ahol a külföldi szokásos tartózkodási helye van, vagy bármely más államba, ahova a külföldi beutazhat. A visszairányítás végrehajtásának helyéről a külföldit tájékoztatni kell. (3) A visszairányítás intézkedés ellen államigazgatási úton jogorvoslatnak nincs helye. (4) A visszairányítás a külföldi útlevelébe bejegyezhető. Ha a visszairányításra beutazási és tartózkodási tilalom elrendelése miatt került sor, a már kiadott vízum érvénytelen, azt meg kell semmisíteni.
35. § (1) A visszairányítás biztosításának végrehajtása érdekében a légi vagy vízi úton, vasúton, illetve közúton érkező külföldi az érkezés napján a Határőrség rendelkezése szerint köteles a határterület vagy a repülőtér meghatározott helyén vagy a tovább, illetve visszainduló járművön tartózkodni, vagy a visszaszállításra köteles szállító vállalat egy másik induló járatára átszállni. (2) Ha a visszairányítás azonnal nem hajtható végre, a vízi úton, vasúton vagy közúton érkezett külföldi az érkezésétől számított legfeljebb negyvennyolc óráig, a légi úton érkezett külföldi az érkezéstől számított legfeljebb nyolc napig köteles a határterület vagy a repülőtér meghatározott helyén tartózkodni.
86. § (1) A külföldit szállító légi vagy vízi jármű üzemben tartójának, illetve a közúti személyszállító jármű üzemben tartójának (a továbbiakban: üzemeltető) a Magyar Köztársaság területére, illetve területén át más célállamba szállítást megelőzően meg kell bizonyosodnia arról, hogy a külföldi rendelkezik a beutazáshoz vagy átutazáshoz szükséges feltételekkel (érvényes úti okmány és vízum). (2) Az üzemeltető köteles gondoskodni a haladéktalan visszaszállításról abba az országba, ahonnan a külföldit hozta, vagy amely köteles őt befogadni, ha az általa szállított a) külföldinek a Magyar Köztársaság területére történő beléptetését a törvényben meghatározott valamely feltétel hiánya miatt tagadták meg; b) átutazó külföldit más célállamba történő beléptetésének megtagadása miatt Magyarországra visszairányították, vagy c) a más célállamba történő szállítást vállaló üzemeltető megtagadja a külföldinek a járműre történő felvételét. (3) Ha a visszaszállítás azonnal nem hajtható végre, a visszaszállításig a külföldi tartózkodásával összefüggésben felmerülő költségeket az üzemeltető viseli. (4) Ha az üzemeltető vitatja a visszaszállítási, illetőleg költségviselési kötelezettsége fennállását, az idegenrendészeti hatóság a visszaszállítási kötelezettség teljesítésére és a költségviselésre határozattal kötelezi. A visszaszállítási és költségviselési kötelezettség alól az üzemeltető akkor mentesül, ha bizonyítja, hogy az (1) bekezdésben foglalt ellenőrzési kötelezettségének eleget tett, és a külföldi a járműre történő felszállásakor érvényes úti okmánnyal, illetve vízummal rendelkezett. (5) Azt az üzemeltetőt, akit visszaszállítási, illetve költségviselési kötelezettség terhel, az idegenrendészeti hatóság határozattal, szállított személyenként 4000 euró vagy annak megfelelő forint összegű közrendvédelmi bírsággal sújtja.

A vizsgálat megállapításai
A külföldiek beutazásáról és tartózkodásáról szóló 2001. évi XXXIX. törvény 4. § (1) bekezdése értelmében egy külföldi állampolgár beutazása és tartózkodása – főszabályként - akkor engedélyezhető, ha rendelkezik érvényes úti okmánnyal, a beutazáshoz, illetve a tovább- vagy visszautazáshoz szükséges vízummal, esetleg más tartózkodási engedéllyel, valamint a tartózkodásához szükséges anyagi fedezettel, továbbá az Itv. 4. § e) bekezdésében felsorolt beutazási akadályok egyike sem áll fenn. Az Itv. 4. § (4) bekezdése szerint azonban a külföldi nemzetközi szerződés vagy jogszabály alapján vízum nélkül utazhat be, és az első belépés időpontjától számított hat hónap alatt legfeljebb kilencven napig tartózkodhat külön engedély nélkül a Magyar Köztársaság területén, feltéve, hogy rendelkezik a tartózkodáshoz szükséges feltételekkel.
A Magyar Köztársaság Kormánya és Svájc Szövetségi Tanácsa között a vízumkényszer megszüntetésére vonatkozó megállapodás kihirdetéséről szóló, többször módosított 22/1991. (II. 5.) kormányrendelet (a továbbiakban: Megállapodás) 1. pontja alapján azok a svájci állampolgárok, akik érvényes útlevéllel vagy érvényes személyi igazolvánnyal rendelkeznek, és nem szándékoznak 90 napnál hosszabb ideig Magyarországon tartózkodni, vagy ott kereső tevékenységet folytatni, vízum nélkül utazhatnak be Magyarországra és tartózkodhatnak ott. Miután a panaszos és családjának tagjai nem svájci állampolgárok, hanem Svájcban élő hontalanok voltak, esetükben a Megállapodás hivatkozott rendelkezéseit nem lehetett alkalmazni. A panaszosnak és családjának vízumra lett volna szüksége ahhoz, hogy a repülőtér nemzetközi zónáját elhagyva, az indulási oldali várócsarnokon keresztül átmenjenek a 2/A terminálra és az utas felvételi pultnál bejelentkezve felszálljanak a MALÉV damaszkuszi járatára. Miután a hontalan panaszos és családjának tagjai sem vízummal, sem tartózkodási engedéllyel nem rendelkeztek, a beléptetésük megtagadása kapcsán alkotmányos joggal összefüggő visszásságra utaló körülményt nem észleltem.
Az Itv. 34. § szerint azzal a külföldivel szemben, aki a beutazáshoz előírt feltételekkel nem rendelkezik a határőrség idegenrendészeti szerve visszairányítás intézkedést alkalmaz, ami ellen államigazgatási úton jogorvoslatnak helye nincs. A visszairányítás történhet annak az országnak a területére, ahonnan a külföldi érkezett, vagy amely őt visszafogadni köteles, vagy ahol a külföldi szokásos tartózkodási helye van, vagy bármely más államba, ahova a külföldi beutazhat. A visszairányítás végrehajtásának helyéről a külföldit tájékoztatni kell. Tekintettel arra, hogy a Magyar Köztársaság területére történő beutazáshoz szükséges vízummal sem a panaszos, sem családjának tagjai nem rendelkeztek, őket a határőrség az Itv. 34. § (1) bekezdése alapján visszairányította Svájcba. A visszairányítást elrendelő határozatok az Itv. idézett rendelkezéseinek megfeleltek, azokat a panaszos és családja előtt angol nyelven kihirdették. A határőrség az idegenrendészeti eljárással kapcsolatos jogaikról írásban, angol nyelven tájékoztatta őket. Az iratokon található feljegyzések szerint a visszairányítást elrendelő határozatok aláírását a panaszos és felesége is megtagadták.  A vizsgálat során rendelkezésre álló iratok alapján a panaszos és családja visszairányítása kapcsán alkotmányos joggal összefüggő visszásságra utaló körülményt nem észleltem. 
Az Itv. 86. § (2) bekezdésének a) pontja alapján a külföldit szállító légi jármű üzemben tartója köteles gondoskodni a külföldi haladéktalan visszaszállításától abba az országba, ahonnan hozta, vagy amely köteles őt befogadni, amennyiben a külföldinek a Magyar Köztársaság területére történő beléptetését a törvényben meghatározott valamely feltétel hiánya miatt tagadták meg. Az Itv. 35. § (2) bekezdése értelmében, ha a visszairányítás azonnal nem hajtható végre, a légi úton érkezett külföldi az érkezésétől számított legfeljebb nyolc napig köteles a repülőtér meghatározott helyén tartózkodni. Tekintettel arra, hogy a panaszost és családját Budapestre szállító légitársaságnak csak az érkezésüket követő napon volt Svájcba induló járata, a határőrség a család tartózkodási helyéül elutazásukig a repülőtér területén található tranzitszállást jelölte ki. Miután Magyarországon a visszairányítás végrehajtására váró és a „repülőtér meghatározott helyén” tartózkodni köteles külföldiek magatartási szabályait, az ellátásukat, különösen az étkeztetésüket semmiféle jogszabály sem rendezi, a tranzitszállón tartózkodó külföldiekkel való bánásmód gyakorlatát tanulmányoztuk. 
A tranzitszállás a 2/B terminál földszinti részén, az érkezési oldalon található. A tranzitszállás kialakításának előzménye az volt, hogy a kilencvenes évek közepén megélénkült migráció eredményeként Ferihegy nemzetközi repülőtéren is ugrásszerűen megnövekedett azoknak a külföldieknek a száma, akik a beutazás, a tartózkodás vagy a továbbutazás feltételeinek nem tettek eleget, ezért a határőrség visszairányította őket. A külföldiek elutazásukig - nem egyszer napokig - a repülőtér indulási oldalának tranzitvárójában tartózkodtak. A várócsarnokban gyakran napokig tartózkodó külföldiek - köztük kisgyermekes családok - nem tudtak megfelelően tisztálkodni, étkezni és az éjszakákat kénytelenek voltak a váróterem székein, esetleg a padlón fekve tölteni. A visszaszállításra váró külföldiek elhelyezési körülményei kapcsán számtalan kritika érte a magyar hatóságokat - elsősorban a határőrséget - a hazai, illetve a nemzetközi emberi jogi szervezetek részéről. Ezért, továbbá a világ más nemzetközi repülőterein működő hasonló létesítmények működtetése során szerzett tapasztalatok hatására Ferihegy 2/B terminál építésekor - kifejezetten a visszairányítás alatt álló külföldiek kulturált elhelyezésére - alakították ki a tranzitszállást, ami 1998. december 19-én kezdte meg működését. (OBH 1222/1998.)
A létesítményt legfeljebb 8 személy egyidejű elhelyezésére alakították ki, és összesen öt helyiségből áll: az őrszemélyzet tartózkodási helyéül szolgáló helyiségből, jobbra és balra 1-1 hálóhelyiség, azokból, pedig 1-1 fürdőhelyiség nyílik. A tranzitszállás ablakai a repülőtérnek a beszállításra váró gépek parkolási helyéül szolgáló részére néznek. A fűtőtest burkolata alatt lévő nagy mennyiségű cigarettacsikk arra utal, hogy az őrszolgálatot ellátó határőrök a helyiségben rendszeresen dohányoznak. A helyszíni bejáráskor sem a hálóhelyiségek, sem az őrszemélyzet tartózkodási helyéül szolgáló középső helyiség ablakait nem lehetett kinyitni. A helyiségek szellőzését egy központi elszívó berendezés biztosította. Valamennyi ablakot fehér színű, fényáteresztő fólia fedte, amelyeken át nem lehetett kilátni. A jelenlévő határőrök elmondása szerint az ablakok biztonsági okokból voltak lezárva és lefóliázva, így akadályozzák meg, hogy a tranzitszálláson tartózkodó személyek a repülőgépek, illetve a repülőtér személyzetének mozgását megfigyelhessék. Tekintettel arra, hogy a helyiségekben a külső fényviszonyoknak megfelelő, emberi tartózkodásra alkalmas természetes világosság volt, ebben a vonatkozásban alkotmányos joggal összefüggő visszásságra utaló körülményt nem észleltem.
A tranzitszálláson 2004. évben 50 személy összesen 135 napot, 2005. évben 44 személy összesen 63 napot töltött. A helyszíni bejárást megelőzően, a tranzitszálláson utoljára 2005. november 29-én helyeztek el 4 személyt, azonban 2005. december 1-jén, vagyis öt nappal a helyszíni bejárás előtt az utolsó külföldi is elutazott. A határőrök elmondása szerint a tranzitszálló bútorzatát a repülőtér üzemeltetője, a matracokat, a párnákat és a takarókat, valamint az ágyneműt a határőrség biztosítja. A tranzitszállót a határőrség kijelölt munkatársaink jelenlétében, a repülőtér üzemeltetőjének alkalmazottjai takarítják. A tranzitszállás kulcsa a repülőtér 2/B terminál határforgalmi kirendeltség vezetőjénél volt, a helyszíni bejárás résztvevőit is ő engedte be a létesítménybe. A hálóhelyiségek körülbelül 14 m2 alapterületűek, egyenként maximum 4-4 személy elhelyezésére voltak kialakítva. A bútorzatuk: 2-2 emeletes vaságy, négy szék, két asztal, valamint beépített szekrények. Az ágyakon pléddel letakart habszivacs matracok, illetve egy-egy párna volt. A matracokon lévő huzatok valóban mocskosak és szakadozottak, a rajtuk lévő plédek erősen elhasználódott, több helyen lyukas, szakadozott állapotban voltak. Kérdésre a határforgalmi kirendeltség vezetője azt a tájékoztatást adta, hogy a tranzitszállás lakói a megérkezésükkor kapnak ágyneműt. Ezzel szemben ágynemű egyik fekhelyen sem volt és a kirendeltség vezető sem a külföldiek ágyneművel történő ellátását szabályozó vagy átvételét igazoló dokumentációt, sem a tranzitszállás következő lakói számára készen álló ágyneműt nem tudta megmutatni. Mindkét hálóhelyiségből 1-1 fürdőhelyiség nyílt, amelyekben illemhely, zuhanyzó, valamint mosdókagyló található a megfelelő csapokkal együtt. A helyszíni bejáráskor mindkét fürdőhelyiségben volt hideg és meleg víz, szappan, papír kéztörlő és WC papír. A falakat borító fehér csempe itt-ott hiányos volt. Mind a helyiségek tisztasági festése, mind a fürdőhelyiségek hiányos csempeburkolatának kiegészítése időszerű lenne. Bár a helyszíni bejárásra hónapokkal a panaszos és családjának elutazását követően került sor, a tranzitszálló helyiségei a panaszos beadványában is leírt, takarítatlan állapotban voltak. A fürdőhelyiségek, valamint a hálóhelyiségek is piszkosak - különösen az ágyak alatt és a sarkokban – szemetesek voltak. 
A panaszosnak a hálóhelyiségekben látott feljegyzésekkel kapcsolatos állításaira figyelemmel, munkatársaim a tranzitszállás bútorzatát közelebbről is megvizsgálták. A hálóhelyiségekben lévő beépített szekrényekben 7-8 darab olyan, papírból készült élelmiszeres dobozt találtunk, amilyenekben a MALÉV járatok fedélzetén szokták az utasoknak a hideg élelmet kiosztani. Ezek a MALÉV catering szolgálatától származtak, és több napos ételmaradékokat, illetve azok használt csomagoló anyagát tartalmazták. Feljegyzések a szekrényeknek sem a külső, sem a belső oldalán, sem a falakon, sem a vaságyak fából készült végein nem voltak. A helyszíni bejárást végző munkatársaim kérésére a jelenlévő határőrök az ágyakat mindkét hálóhelyiségben elmozdították, és alkotórészeikre bontották. Az ágyakat takaró plédek, a habszivacs matracok, illetve a matracok alatti ágydeszkák elmozdítását követően 9 darab, különböző terjedelmű, kézzel írt feljegyzés is előkerült. A tranzitszálláson tartózkodó személyek közti kommunikációt, így például a levelezést semmiféle jogszabályi rendelkezés sem tiltja, azonban a panaszosnak a beadványában írt állításaira figyelemmel a megtalált feljegyzéseket az Országgyűlési Biztosok Hivatala lefordíttatta. A hálóhelyiségek tisztántartásának színvonalát jelzi, hogy a helyszíni bejárás résztvevői több ágyban a matracok alatt szétnyomódott, már erősen romlott állapotban lévő ételmaradékokat, így például krémsajtot is találtak. Összességében a tranzitszállás helyiségei, különösen a fekhelyek, a kulturált emberi tartózkodásra, főképpen kisgyermekes családok elhelyezésére alkalmatlan állapotban voltak. Az ágyakban talált és már romlásnak indult ételmaradékok, a megfelelő takarítás, különösen az ágynemű hiánya közegészségügyi szempontból is aggályos helyzetet teremtenek, ami súlyosan veszélyezteti az Alkotmány 70/D. §-ában biztosított lehető legmagasabb szintű egészséghez való jog érvényesülését.
Az ágyakban talált feljegyzések közül hetet arabul, a nyolcadikat kurd nyelven írták. A kilencedik feljegyzés egy számsort - vélhetően egy mobil telefon hívószámát - tartalmazott.   Mindössze három feljegyzésen tüntették fel, hogy mikor írták azokat, így nem tudni, hogy van-e köztük olyan, amelyet a panaszos és családja is olvashattak. A dátumozás szerint azt a két arab nyelvű feljegyzést, amelyeken ugyanaz az aláírás szerepel, 2005. október 10-én, a harmadik, kurd nyelvű feljegyzést 2005. december 1-jén írták. Az utóbbin hat személy aláírása szerepel. Négy feljegyzés a szerelemről, a hazaszeretetről, illetve a család utáni vágyódásról szól. Mindössze négy feljegyzésben történik utalás arra, hogy azok írói milyen okból kerültek a tranzitszállásra és az ott tartózkodásuk alatt milyen bánásmódban volt részük. A panaszoshoz hasonlóan, a 4. számú feljegyzés írója is szóvá teszi, hogy csak késve kapott ennivalót, majd elvitték, hogy vegyen magának ezt-azt. Az 5. számú feljegyzés írója megemlíti, hogy nem telefonálhatott. Ennek a feljegyzésnek az írója azt tanácsolja, hogy Magyarországon senki se kérjen menekültstátust, mert nem fog segítséget kapni. A feljegyzés írója azt is megemlíti, hogy ezt a tanácsát nem a saját tapasztalataira, hanem azoknak a személyeknek a beszámolójára alapozza, akik előtte a tranzitszálláson laktak, és öt hónapi őrizetet követően kérték, hogy visszatérhessenek. Miután sem a feljegyzés íróját, sem az általa megjelölt személyeket nem sikerült azonosítani, a vizsgálat ezekre az ügyre nem terjedt ki. A határőrség által rendelkezésre bocsátott iratokból azonban kiderült, hogy a panaszos és családjával egyidejűleg egy személyazonosításra alkalmas iratokkal nem rendelkező, magát pakisztáni állampolgárnak valló férfi is tartózkodott a tranzitszálláson, aki 2005. június 26-án érkezett a repülőtérre és a menedékjogi kérelem előterjesztésére vonatkozó szándékát a határőrségnek jelezte. A határőrség a kérelemről a BM Bevándorlási és Állampolgársági Hivatalt haladéktalanul értesítette, amelynek munkatársa 2005. június 28-án a repülőtéren megjelent és a kérelmezőt meghallgatta. A debreceni menekülteket befogadó állomás igazgatójának tájékoztatása szerint a kérelmező az említett napon az intézménybe megérkezett, és a helyszíni bejárás időpontjában is ott tartózkodott. A vizsgálat során rendelkezésre álló adatok alapján a határőrségnek a repülőtéren bejelentett menedékjogi kérelmek kezelésével összefüggő gyakorlata kapcsán alkotmányos joggal összefüggő visszásságra utaló körülményt nem észleltem. 
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa már korábban is foglalkozott a repülőtér nemzetközi területén tartózkodó külföldiek alkotmányos jogainak érvényesülésével. Jelentésében az országgyűlési biztos felhívta a figyelmet az Emberi Jogok Európai Bíróságának azon ítéletére, [Amuur Franciaország elleni ügye (17/1995/523/609).] amelyben a külföldieknek a repülőtér nemzetközi – más szóval tranzit – zónájában tartását szabadságkorlátozásnak minősítette. Az ajánlást követően a jogalkotó törvényben szabályozta a repülőtér nemzetközi zónájában tartózkodó külföldiek szabadságkorlátozásának jogcímét és időtartamát.
Az Alkotmány 8. § (1) bekezdése értelmében az alapvető jogok tiszteletben tartása és védelme az állam alapvető kötelezettsége, amelynek az egyébként alkotmányos jogcímen elrendelt szabadságkorlátozások foganatosítása során is eleget kell tennie. Az állam említett kötelezettsége magában foglalja azt is, hogy az alapvető jogok megsértésétől történő tartózkodása mellett, azok érvényesülésének feltételeiről is gondoskodnia kell. Tekintettel arra, hogy az Itv. 35. § (2) bekezdése értelmében a légi úton érkezett külföldiek – köztük kiskorú gyermekek - a határőrség rendelkezése alapján és az őket elszállítani köteles légi társaság járatának indulásától függően, akár nyolc napot is kénytelenek a repülőtér meghatározott részén eltölteni, az államnak a szabadságkorlátozásuk elrendelésének jogcímén túl, a végrehajtás módjának alkotmányosságát is garantálnia kell. Bár vizsgálat tárgya a visszairányított és elutazásra váró külföldiek alkotmányos jogainak érvényesülése, jelzem, hogy a menedékjogról szóló 1997. évi XXXIX. törvény 42. §-a értelmében, a menekültügyi hatóság nyolc napon belül köteles határozatot hozni, ha a külföldi a menedékjogi kérelmét a repülőtéren, az országba történő beléptetése előtt terjeszti elő, és a menekültügyi hatóság az úgynevezett „rövidített eljárás” szabályai szerint jár el. Ez egyrészt azt jelenti, hogy a külföldit csak a menedékjogi kérelem elutasítását követően lehet visszairányítani, másrészt elutazásáig, illetve az országba történő beléptetéséig a menedékkérő is a tranzitszálláson, a vizsgálatom során feltárt körülmények között tartózkodik.
A panaszosnak a tranzitszállás helyiségeiben látott kamerákkal kapcsolatos sérelme is a szóban forgó szabadságkorlátozás foganatosításának módjához kapcsolódik. A tranzitszállás helyszíni bejárása során kamerát csak az őrszemélyzet tartózkodási helyéül szolgáló – középső - helyiségben láttunk. Kérdésre a határőrség jelenlévő munkatársai is megerősítették, hogy sem a hálóhelyiségek, sem a fürdőhelyiségek nincsenek bekamerázva. A kamera arra szolgál, hogy a határőrök a tranzitszálláson tartózkodó külföldiek mozgását ellenőrizzék. Amennyiben a külföldi a hálóhelyiséget elhagyja, azt a határforgalmi kirendeltségen szolgálatban lévő határőr egy monitoron észleli. Egyes esetekben a külföldiek felügyeletével megbízott határőr a hálóhelyiségek előteréül szolgáló helyiségben tartózkodik és ügyel arra is, hogy az elutazásra váró személyek ne hagyják el a tranzitszállót.  Az ő feladata, hogy – igény esetén – a külföldit a várócsarnokban lévő telefonhoz, esetleg az emeleten, vagyis a terminál indulási oldalán lévő boltok vagy vendéglátó egységek valamelyikébe elkísérje vásárolni, illetve onnan visszakísérje. A tranzitszállón tartózkodó külföldiek tehát olyan szoros felügyelet, illetve mozgáskorlátozás alatt állnak, ami gyakorlatilag fogva tartásnak tekinthető. Ezzel szemben az Itv. 35. § (2) bekezdése még arról sem rendelkezik, hogy a „repülőtér meghatározott helyén” pontosan mit kell érteni, vagyis a külföldi a közösségi szálláson történő elhelyezést köteles-e elfogadni, vagy dönthet úgy is, hogy az elutazásáig hátralévő idő alatt inkább a várócsarnokban tartózkodik, hiszen ott szabadabban mozoghat. Tekintettel arra, hogy az elszállítására váró külföldi nem büntető, hanem az idegenrendészeti - vagyis egy közigazgatási - eljárásban elrendelt szabadságkorlátozást foganatosítanak, semmi sem indokolja, hogy az említett személyek telefonálását bárki korlátozza, esetleg megakadályozza.
A panaszosnak, illetve a 4. sorszámú feljegyzés írójának a tranzitszálláson tartózkodó külföldiek élelmezésével kapcsolatos sérelmei a szabadságkorlátozásuk foganatosításának egy másik aspektusához kötődnek. A helyszíni bejáráson jelenlévő határőrök tájékoztatása szerint, miután az Itv. 86. § (3) bekezdése alapján a visszairányított személyek visszaszállításáig a tartózkodásukkal összefüggésben felmerült költségeket az érintett légitársaság viseli, a határőrök a külföldiek tranzitszállásra kísérését követően a MALÉV catering szolgálatának munkatársait szokták telefonon értesíteni, hogy küldjenek élelmet számukra. Előfordul azonban, hogy az étel csak több órás várakozás, esetleg többszöri sürgetést követően, késve érkezik. Bonyolultabb a helyzet azokban az esetekben, amikor a panaszoshoz hasonlóan, a külföldi nem a MALÉV, hanem egy olyan légitársaság utasa, amely az élelmezését természetben nem tudja biztosítani. Ilyen esetekben a többnyire már órák óta úton lévő, az utazástól és a hatósági eljárástól megviselt, éhes és nyugtalan külföldit a határőrök elkísérik vásárolni. A helyszíni bejáráskor a hálóhelyiségek szekrényeiben, illetve az ágyak matracai alatt talált ételmaradékok arra utalnak, hogy a tranzitszállásról 5 nappal korábban távozott utolsó lakók bizonyosan kaptak élelmet, ami azonban nem zárja ki annak lehetőségét, hogy a panaszos családja, különösen kiskorú gyermekei, esetleg mások élelmezése viszont koránt sem volt megfelelő. A tranzitszállón tartózkodó külföldiek élelmezése nem függhet attól, hogy melyik légitársaság hozta őket Budapestre. Elvárható, hogy az állam - az alapvető jogok védelmére vonatkozó kötelezettségéből eredően - jogszabályban garantálja, hogy akár nyolc napig is elhúzódó, szigorú szabadságkorlátozásnak alávetett külföldiek – köztük a kiskorú gyermekek – számára milyen elhelyezést és ellátást, különösen élelmezést kell biztosítani, és egyértelműen kell rendelkeznie arról is, hogy azt mely szerv köteles szolgáltatni. Ez a jogszabály a külföldiek alkotmányos jogainak biztosításán túl, a légitársaságok számára is garanciát jelentene ahhoz, hogy a visszairányított és elszállításra váró külföldi tartózkodásával összefüggésben milyen szolgáltatások költségeit kötelesek megfizetni. A helyszíni bejárás tapasztalatai, valamint a vizsgálatom során rendelkezésemre álló adatok alapján megállapítom, hogy a tranzitszállón tartózkodó külföldiek jogait, elhelyezését és ellátását garantáló jogszabályok hiánya veszélyezteti az Alkotmány 54. § (1) bekezdésben biztosított emberi méltósághoz, valamint az Alkotmány 70/D. §-ában biztosított egészséghez való joguk érvényesülését.
Évtizedekig Ferihegy nemzetközi repülőtér volt az egyetlen olyan hely, ahol külföldiek a nemzetközi légi utasforgalom keretében hazánkba érkezhettek. Magyarországnak az Európai Unióhoz történő csatlakozását követően azonban Debrecenben és Sármelléken is nemzetközi utasforgalmú repülőterek nyíltak, továbbá nem lehet kizárni, hogy ezek köre a jövőben tovább bővül. A nemzetközi utasforgalmú repülőterek számának növekedésével az államnak a visszairányított és elszállításra váró külföldiek alkotmányos jogainak érvényesülését nem csak Ferihegyen, hanem a többi hazai repülőtéren is biztosítania kell.

Javaslatok, ajánlások és kezdeményezések
Az Obtv. 25. § alapján javaslom, hogy az igazságügyi és rendészeti miniszter kezdeményezze a külföldiek beutazásáról és tartózkodásáról szóló 2001. évi XXXIX. törvény 94. § (1) bekezdésének kiegészítését, továbbá a repülőtér nemzetközi zónájában visszairányított és elszállításra váró külföldiek magatartási szabályait, valamint az elhelyezésüket és ellátásukat szabályozó kormányrendelet megalkotását.
Az Obtv. 20. § (1) bekezdése alapján ajánlással fordulok a határőrség országos parancsnokához, hogy — a külföldiek beutazásáról és tartózkodásáról szóló 2001. évi XXXIX. törvény 86. § (3) bekezdésére, valamint (4) bekezdésének első mondatára figyelemmel – az általam javasolt kormányrendelet hatálybalépéséig gondoskodjon a nemzetközi légi utasforgalmú repülőtereken visszairányított és elszállításra váró külföldiek kulturált elhelyezéséről és ellátásáról, továbbá arról, hogy a határőr igazgatóságok az általuk nyújtott szolgáltatások költségeinek megfizetésére egységes elvek szerint kötelezzék a légitársaságokat.
Az Obtv. 21. § (1) bekezdése alapján kezdeményezem, hogy a Budapesti Határőr Igazgatóság igazgatója saját hatáskörében intézkedjen a tranzitszálló helyiségeinek tisztasági festéséről és a fürdőhelyiségek csempeburkolatának kijavításáról, a tranzitszállón elhelyezett személyek ágyneművel történő ellátásának folyamatos megszervezéséről, a tranzitszálló fekhelyein található matracok tisztíttatásáról valamint a takarók cseréjéről, a tranzitszálló megfelelő takarításáról, illetve folyamatos tisztántartásáról, a tranzitszállón tartózkodó személyek élelmezéséről, a tranzitszálláson őrszolgálatot teljesítő munkatársai ne dohányozzanak.

Budapest, 2006. június 29.
Takács Albert sk.