Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának
Jelentése
az OBH 4031/2005. számú ügyben

Előadó: dr. Litkey-Juhász Orsolya
Az eljárás megindulása
Egy Pest megyei település lakói beadványukban azt panaszolták, hogy az utcában a ’80-as évek óta kaotikus állapotok uralkodnak. Illegális fémhulladék tárolás és kezelés, valamint kábelégetés folyik a környék ingatlanain, illetve közterületein, mely zavaró tevékenységeket az érintett önkormányzat polgármesteri hivatala nem képes megszüntetni. 
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény (a továbbiakban: Obtv.) 16. § (1) bekezdése alapján vizsgálatot indítottam, mert a panasz kapcsán felmerült az Alkotmányban deklarált tulajdonhoz, illetve az egészséges környezethez való alkotmányos jogok sérelmének a lehetősége.
Az ügyben megkerestem az érintett önkormányzat jegyzőjét, valamint a Közép-Duna-völgyi Környezetvédelmi, Természetvédelmi és Vízügyi Felügyelőség igazgatóját. 

Érintett alkotmányos jog
1949. évi XX. törvény A Magyar Köztársaság Alkotmánya
2. § (1) A Magyar Köztársaság független, demokratikus jogállam.
13. § (1) A Magyar Köztársaság biztosítja a tulajdonhoz való jogot.
18. § A Magyar Köztársaság elismeri és érvényesíti mindenki jogát az egészséges környezethez.
64. § A Magyar Köztársaságban mindenkinek joga van arra, hogy egyedül vagy másokkal együttesen írásban kérelmet vagy panaszt terjesszen az illetékes állami szerv elé. 
70/D. § (1) A Magyar Köztársaság területén élőknek joguk van a lehető legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez. (2) Ezt a jogot a Magyar Köztársaság a munkavédelem, az egészségügyi intézmények és az orvosi ellátás megszervezésével, a rendszeres testedzés biztosításával, valamint az épített és a természetes környezet védelmével valósítja meg.

Megállapított tényállás
1. A beadványt tevők, valamint az Önkormányzat jegyzője által rendelkezésemre bocsátott iratok alapján a következő tényállást állapíthattam meg. (A Felügyelőség igazgatójától a nyolc hónappal ezelőtt küldött megkeresésemre nem érkezett válasz. Rövid úton történt megkeresésemre azt a tájékoztatást kaptam, hogy megkeresésem 2005. október 27-én került iktatásra).
A családi házas belterületi utcában sok éve színesfém és vashulladék gyűjtést, hosszú idejű tárolást, szelektálást, darabolást, válogatást, autóroncs bontást, stb. folytat több, az utcában lakó ingatlantulajdonos. Tevékenységüket telepengedély hiányában az (korábban)utcán és jelenleg a magáningatlanokon, a szomszédok telkeitől alig pár méterre végzik. A folyamatosan zajló tevékenység folytán a környéken lakók számára elviselhetetlen a zaj a rakodás, a hozott fémek válogatása, tördelése miatt. Ugyancsak elviselhetetlen számukra a tevékenységgel együtt járó teherautó-forgalom az utcában.
2. Az Önkormányzathoz a fenti problémakör miatt az elmúlt években számos bejelentés, panasz érkezett. 
Az ingatlanok előtti engedély nélküli közterület használat (fémhulladék tárolás) miatt 2004. március, április és május hónapokban többször került sor a közterület felügyelők általi helyszíni bírságolásra. A felügyelők által rendszeresített ellenőrzések, többszöri felszólítások és bírságok ellenére a fémhulladék közterületen történő tárolása nem szűnt meg. A 2004-ben felvett számos jegyzőkönyv tartalmazza, hogy az érintett utcában és környékén a közterületen fémhulladékot tárolnak. A jegyzőkönyvekben rögzített tapasztalatok után az Önkormányzat polgármestere határozatban kötelezte az utcában színesfémgyűjtéssel foglalkozó személyeket, hogy a közterületen engedély nélkül folytatott tevékenységüket szüntessék meg, illetve a közterületen lévő fémhulladékot a közterületről szállítsák el. A kötelezésnek valamennyi lakos eleget tett.
Az ezt követően végzett helyszíni szemlék tapasztalati szerint ugyanakkor a hulladék a közterületen nagy mennyiségben folyamatosan újratermelődött, többszöri felszólítás és újabb kötelezések ellenére. A polgármester ezért a tevékenységet végző ingatlantulajdonosokat többször felszólította, illetve határozatában ismét kötelezte a közterületen lévő fémhulladék tárolás megszüntetésére, illetve a hulladék elszállításra. A cselekmények visszaszorítása érdekében 2005. márciusában – a képviselő-testület Z/253/2004. (IX. 29.) KT határozata okán – sor került az utca és a környező utcákban lévő fémhulladékok hatósági elszállíttatására. A 2005. március 17-ére kitűzött végrehajtás után az utcában – átmenetileg – megszűnt a közterületen történő színesfém hulladékgyűjtés, illetve feldolgozás.
A 2005. április 21-én készült jegyzőkönyv szerint a panaszolt utcában közterületre nem volt ki(le)rakva fémhulladék, a 2005. március 17-én 9.00 órára kitűzött végrehajtás után a közterületen megszűnt a színesfémhulladék gyűjtés, tárolás, illetve feldolgozás.
3. Az érintett utcában lévő ingatlanokon folytatott fémhulladék kezelési tevékenységek miatt, a Budakörnyéki Ügyészség Magánjogi és Közigazgatási Jogi Csoportja 2004. június 30-án, T. 538/2004/2004./2-I. számon folytatott törvényességi eljárása során megállapította, hogy az Önkormányzat jegyzője az engedély nélkül végzett fémhulladék-gyűjtési tevékenység megtiltásáról nem hozott határozatot. A törvénysértő mulasztás miatt az Ügyészség felszólalással élt, és indítványozta, hogy az engedély nélküli tevékenység gyakorlását azonnal végrehajtható határozattal tiltsa meg.
A jegyző 2004. július 16-án három ingatlanra vonatkozóan határozatban a hatósági engedély nélkül végzett fémhulladék gyűjtés, -kezelés ipari tevékenységeket azonnali hatállyal megtiltotta. A határozatokban foglaltak nem teljesítése miatt a jegyző két ingatlantulajdonost 100.000.-Ft összegű végrehajtási bírsággal sújtott.
A 2005. október 3-án hivatalból történt hatósági ellenőrzés során megállapítást nyert, hogy több ingatlanon változatlanul hulladék gyűjtését, kezelését, raktározási tevékenységet folytatnak hatósági engedély nélkül. 2005. október 28-án ezért 8 ingatlant érintően adott ki ismét a jegyző telepengedélyhez kötött tevékenységet tiltó határozatot. Ezt követően 5 ingatlanra vonatkozóan került sor végrehajtási bírság kiszabására, ebből egy személy kért és kapott részletfizetést. 2006. márciusában ismét bírság kiszabása történt 5 ingatlanra vonatkozóan, ebből 1 ingatlan tulajdonosa kért és kapott részletfizetésre engedélyt. A bírság két fő részéről került befizetésre.
4. A jegyző megkeresésemre kifejtette, hogy a kábelégetések megszüntetése érdekében az illetékes rendőrkapitánysággal és a helyi Polgárőrséggel próbálnak meg lépéseket tenni, de csak tettenérés esetén tudnak eljárni. Közölte, a tevékenységet jórészt külterületen, késő este vagy hajnalban végzik. A jegyző a levegő védelmével kapcsolatos egyes szabályokról szóló 21/2001. (II.14.) Korm. rendelet alapján légszennyezési bírsággal sújtotta több alkalommal az ilyen tevékenységeket folytatókat. Az utóbbi években kábelégetés ügyében a jegyző tájékoztatása szerint lakossági bejelentés – „feltehetőleg családjuk életét féltve” – nem érkezett.
5. A probléma rendezése érdekében az Önkormányzat 2003. október 9-én lakossági fórumot is tartott, melyre meghívta – egyebek mellett – az Állami Népegészségügyi és Tisztiorvosi Szolgálat (a továbbiakban: ÁNTSZ) Városi Intézetét, a Felügyelőséget, a helyi Rendőrőrsöt és Polgárőrséget, valamint a panaszolt utcában lévő „vállalkozókat”. A fórumon elhangzott, hogy a végleges megoldást a tevékenység lakóterületről iparterületre történő kihelyezése jelentheti.
A képviselő-testület a Z/161/2004. (VI.16.) KT határozatában döntött arról, hogy a szabályozási terv készítésekor kerüljön kijelölésre fémhulladék gyűjtésére, feldolgozására, mint tevékenységre alkalmas terület.
A képviselő-testület 77/2005. (III.23.) sz. határozata szerint a településszerkezeti terv II. ütemében foglalkozik a 011/1 hrsz-ú terület övezeti besorolásával, illetve azzal, hogy a színesfém hulladék gyűjtésével kapcsolatos tevékenység szabályozott kereteken belül folytatható legyen a nevezett területen. A terület kijelölése ellen azonban többen lakossági tiltakozást szerveztek és aláírást gyűjtöttek, nem kívánatos tevékenységként jelölve meg település területén a színesfém hulladékgyűjtést és feldolgozást.
A zavaró tevékenység és az ehhez kapcsolódó szállítás végzése az ingatlanokon nem szűnt meg a hatósági kötelezések ellenére sem, igaz mára jellemezően nem történik olyan méretű hulladéktárolás és kezelés az ingatlanokon mint korábban, az ingatlanokra érkező hulladékok ugyanis jellemzően kis időt követően elszállításra kerülnek. A 2006. június 22-én, a panaszosok által küldött kiegészítő fényképfelvételek tanúsága szerint is a tevékenységet folytatják, az utcában nagy számú teherjármű parkol, valamint a fényképfelvételeken a házak előtt konténerek is láthatók.
A rendelkezésemre bocsátott információk szerint a színesfémgyűjtéssel és feldolgozással foglalkozó lakosság is a kérdés megoldását szorgalmazza kijelentve, hogy az Önkormányzat képviselő-testülete által kijelölt ipari területen „hajlandóak lennének” telephelyet vásárolni, s tevékenységüket a lakóövezetben megszüntetve, „törvényes keretek között folytatni”.
6. A Polgármesteri Hivatal 2004-ben az ÁNTSZ Pest Megyei intézetétől talajszennyezettség mérést rendelt meg több érintett területre. A szakvélemény megállapításai szerint a kifogással érintett utca végén, közepén, valamint a szomszédos utca végén jelentős környezetszennyezés történt, az egyik mérési ponton az intézkedési határértéket kétszeresen meghaladó olajtartalmú szennyezést állapítottak meg. Az elvégzett vizsgálatokat az akkor érvényes, a felszín alatti vizek védelméről szóló 33/2000. (III. 17.) Korm. rendelet alapján értékelték. Az ÁNTSZ Közegészségügyi Osztálya által 2004. szeptember 24-én a település területén a mintázott talajok vizsgálati eredményéről készített „Szakvélemény xy település területén végzett talajvizsgálatokról” című, 2004. november 5-én kiadott szakvélemény szerint „A vizsgált területeken elvégzett mérések eredményeit és értékelést áttekintve megállapítható, hogy …  településen a … utca végén, … utca közepén, valamint a .. utca végén végzett fémhulladék tárolási bontási tevékenység a vizsgált közterületek talaját nehézfémekkel (réz, ólom) jelentősen elszennyezte. A szennyezés több komponens vonatkozásban és több helyen is meghaladta az intézkedési határértéket. Ugyanezeken a területeken az összes szénhidrogén (TPH) tartalmú szennyezés is bizonyítható. Figyelembe véve, hogy a jelen vizsgálat a felszín közeli rétegeket (0-30 cm-ig) érintette, és a szennyezés észlelhető volt a felszín alatti rétegekben is, megszüntetése a szennyezett talajok leszedésével, cseréjével oldható meg. ... Tekintettel arra, hogy a szennyezés lakott területeket érint a szennyezettség megszüntetése mielőbb fontos és indokolt. Jelen vizsgálat során nem volt feladatunk az egészségügyi kockázatbecslés elvégzése… azonban valószínűsíteni lehet, hogy az észlelt és felszínközelben lévő szennyezések az ott lakókra kedvezőtlen hatást gyakorolhatnak. Ez a hatás a szennyező tevékenységet illegálisan folytató személyek esetében is fennállhat. … A felszín közeli rétegekben a kadmium 1,5-2 –szeres, a réz 4-5-szörös, az ólom 1,5-9-szeres, míg az összes szénhidrogén (TPH-GC) majdnem 100-szoros mértékben lépi túl a határértéket”. 
A vizsgálati eredmények értékelésén túl az ÁNTSZ javaslatot tett az érintett területek további vizsgálat utáni, talajcserével történő mentesítésére.
Az Önkormányzat jegyzője a szakvélemény alapján ismeretlen tettes ellen feljelentést tett az illetékes rendőrkapitányságon 2004. november 29-én. (Az iratokat a Rendőrkapitányság a nyomozást követően vádemelési javaslattal megküldte az illetékességgel rendelkező ügyészségnek.)
7. A rendőrségi feljelentésről, valamint az ÁNTSZ szakvélemény megállapításairól az Önkormányzat 2004. november 29-én tájékoztatta a Felügyelőséget is. A 2005. március 16-án tartott önkormányzati helyszíni szemle során megállapítást nyert, hogy az érintett utca egyik ingatlanán „megközelítőleg 50 m3 motort, váltóblokkot halmoztak fel, melyekben várhatóan jelentős mennyiségű olaj található. A motorokat a fedetlen homokban helyezték el.” A jegyzőkönyv szerint a fedetlen homokon a motorokból a tárolás során nagy mennyiségű olaj folyt ki a talajra. A jegyző a környezetveszélyeztetés ügyében 2005. április 6-án bejelentést tett a Felügyelőség igazgatójának. A bejelentést – válaszadás, és így eljárás hiányában – két alkalommal is megismételte, 2005. május 30-án, és 2005. szeptember 12-én. Az Önkormányzat jegyzője folyó év júniusáig semmiféle tájékoztatást nem kapott a Felügyelőség igazgatójától.
8. Az Önkormányzat jegyzője 2005. november 16-án feljelentést tett az illetékes rendőrkapitányságon ismeretlen tettes ellen a Btk. 281/A §-ba ütköző cselekmény miatt. Hivatkozásként előadta, hogy több ingatlanon engedély nélkül hulladékgyűjtést, kezelést és raktározást folytatnak. A feljelentés ezen túlmenően kitért az előbbiekben említett, nagy mennyiségű motor, repülőgép hajtómű engedély nélküli tárolását végző ingatlanra is. A Rendőrkapitányság Bűnügyi Osztálya 1899/2005. bü. 2006. január 13-án kelt határozatában a nyomozást megszüntette. Indoklása szerint ”Az eljárás során megállapítást nyertek a fent megjelölt ingatlanok illetve területek tulajdonosai, akik tanúkénti kihallgatása foganatosításra került. Nevezett tulajdonosok kihallgatásaik során egybehangzóan előadták, hogy színesfémgyűjtéssel, kezeléssel és kereskedéssel foglalkoznak (…) nevezett személyek vállalkozásaiknak székhelye a fent megjelölt tulajdonukban álló ingatlanokra került bejegyzésre, tehát tevékenységüket azon a területen jogszerűen folytatják. Továbbá nevezettek kihallgatásaik során egybehangzóan adták elő, hogy a fent megjelölt területen nem hulladék kezelést, illetve raktározást folytatnak mivel oda bontott színesfém került kiszállításra, illetve összegyűjtésre, mely aztán tovább értékesítésre kerül melyből bevételük keletkezik. A 2000. évi XLIII. hulladékgazdálkodásról szóló törvény 3. § alapján hulladék bármely, a tv. 1. számú melléklete szerinti kategóriák valamelyikébe tartozó tárgy vagy anyag, amelytől birtokosa megválik, megválni szándékozik, vagy megválni köteles. Tekintettel a fentiekre, mivel a feljelentett cselekmény nem bűncselekmény ezért a rendelkező részben foglaltak szerint a nyomozás megszüntetése felől határoztam”.
9. A Felügyelőség évek óta tudomással bír – munkatársai már 2002. február 8-án, egy országgyűlési képviselő írásbeli bejelentése alapján helyszíni szemlét tartottak a területen – a kifogásolt tevékenységekről. Az Önkormányzat által 2003. október 9-én tartott lakossági fórumra az Önkormányzat a Felügyelőséget meghívta. A Pest Megyei Főügyészség Magánjogi és Közigazgatási Jogi Osztálya egy lakos kérelmére megkereste a Felügyelőséget. A Felügyelőség munkatársai 2004. június 16-án és július 19-én ennek okán a területet megtekintették. Észlelték, hogy az utcán, közterületen fémhulladékot tárolnak. A hulladék tulajdonosát beazonosítaniuk nem sikerült. A Felügyelőség helyszínen jelenlévő munkatársai veszélyes hulladékot a területen nem találtak, talajszennyezés nyomát sem tapasztalták. A jegyzőt felhívták arra, hogy rendszeresen ellenőrizzék a közterületeket és az engedély nélküli tevékenységek megtiltására tegyenek lépéseket, a Felügyelőséget pedig tájékoztassák. Az ÁNTSZ által – a korábbiakban ismertetett – készített szakvéleményről 2004. november 5-én írásban tájékoztatta az Önkormányzat jegyzője a Felügyelőség igazgatóját. 2005. április 12-én kelt beadványában egy lakos közérdekű bejelentést tett a Felügyelőséghez az utcában „évek óta tartó környezetszennyezés miatt”, illetve az utcában zajló tevékenység miatt. Ugyanakkor nem került elő semmiféle adat, információ arra nézve, hogy folyó év júniusáig a Felügyelőség bármilyen eljárási cselekményt hatáskörében folytatott volna. 

A vizsgálat megállapításai
1. Egy Pest megyei településen lévő ingatlanok a település szabályozási terve alapján a KEL-1 jelű lakóterület övezetbe tartoznak. A fenti terület egyes ingatlanain közel 15 éve fémhulladék-kezelési tevékenység történik mind közterületen, mind magáningatlanokon, mely tevékenységekre az Önkormányzat jegyzője telepengedélyt nem adott.
Az Önkormányzat jegyzője által megkeresésemre megküldött 140 melléklet is mutatja, hogy az Önkormányzat szervei előtt a problémakör jól ismert, azzal összefüggésben számos hatósági kötelezés, képviselő-testületi döntés született.
A fentiek alapján azt vizsgálhattam, hogy az Önkormányzat szervei az ismert, évek óta fennálló állapot orvoslása érdekében hatáskörükben intézkedtek-e, figyelemmel voltam továbbá arra is, hogy intézkedéseik mennyire tekinthetők hatékonynak.
1.1. Az Önkormányzat jegyzője által megküldött számos fényképfelvételen látható, hogy a panaszolt utcában közterülten nagy mennyiségű (fém)hulladékot helyeztek ki az utcában lakók.
Figyelemmel arra, hogy a közterületen történő fémhulladék tárolására az érintettek nem rendelkeztek engedéllyel, a közterület-felügyelők az illegális közterület foglalás miatt az Önkormányzat Képviselő Testületének a közterület használat engedélyezésével kapcsolatos eljárás szabályainak egységes szerkezetbe foglalásáról szóló 10/1999. (VI.18.) sz. rendelet (a továbbiakban: Ör.) alapján heti rendszerességgel bírságolták a közterület-foglalókat. 
A polgármester a tevékenységet végző ingatlantulajdonosokat többször felszólította, illetve határozatában az Ör. 11. § (6) bekezdése alapján kötelezte őket a közterületen lévő fémhulladék tárolás megszüntetésére, illetve a hulladék elszállításra. A visszaellenőrzések végzését követően, a határozatokban foglaltak nem teljesítése esetén minden esetben végrehajtási bírsággal sújtotta a tevékenységet végzőket. 
A cselekmények visszaszorítása érdekében 2005. márciusában – a képviselő-testület Z/253/2004. (IX. 29.) KT határozata alapján – sor került az utca és a környező utcákban lévő fémhulladékok hatósági elszállíttatására.
Az ezt követően felvett jegyzőkönyvek és megküldött fényképfelvételek tanúsága szerint az utcában, a közterületen átmenetileg megszűnt a színesfémhulladék gyűjtés, tárolás, illetve feldolgozás. A többszöri fellépés tehát ebben a tekintetben (hulladék közterületi elhelyezése) eredményes volt.
1.2. A telepengedély alapján gyakorolható ipari és szolgáltató tevékenységekről, valamint a telepengedélyezés rendjéről szóló 80/1999. (VI.11.) Korm. rendelet (a továbbiakban: R.) értelmében a fémhulladék gyűjtés, -kezelés, telepengedély köteles tevékenység. A R. melléklete sorolja fel a telepengedélyhez kötött tevékenységeket a TEÁOR alapján, ideértve az ezen tevékenységekkel kapcsolatos szolgáltatásokat is. A 37.10. TEÁOR szám alatt telepengedélyhez kötött tevékenységnek minősül a fém visszanyerése hulladékból, a 90.02. TEÁOR szám alapján, pedig a hulladékgyűjtés, -kezelés. 
Az érintett utcában található ingatlanokon belül folytatott fémhulladék-kezelési tevékenység miatt a jegyző az engedély nélkül végzett tevékenységek megtiltásáról a R. 8. § (5) bekezdése alapján több alkalommal is rendelkezett, 2004-ben és 2005-ben több határozatában a hatósági engedély nélkül végzett fémhulladék gyűjtés, - kezelés ipari tevékenységeket azonnali hatállyal megtiltotta. Mivel a kötelezések után végzett helyszíni szemlék alkalmával megállapításra került, hogy az ingatlanokon a tevékenységeket továbbra is folytatják, a határozatokban foglaltak nem teljesítését követően 100.000.-Ft összegű végrehajtási bírsággal sújtotta a tevékenységet folytatókat. Miután az ezt követően hivatalból történt hatósági ellenőrzés során megállapítást nyert, hogy több ingatlanon változatlanul hulladék gyűjtését, kezelését, raktározási tevékenységet folytatnak hatósági engedély nélkül, több ingatlant érintően adott ki ismét a jegyző telepengedélyhez kötött tevékenységet tiltó határozatot, majd ezt követően ismét sor került végrehajtási bírság kiszabására. A jegyző tehát többször észlelete kötelezést tartalmazó határozataiban foglalt előírásai teljesítésének elmulasztását, ezek kikényszerítésére a maximális összegű bírságot szabta ki, aminek a behajtásáról gondoskodott. Ugyanakkor mindig a tevékenység továbbfolytatását tapasztalta.
Megállapítottam, hogy a zavaró tevékenység és az ehhez kapcsolódó szállítás végzése az ingatlanokon a számos kötelezés és végrehajtási eljárás ellenére sem szűnt meg. A 2006. június 22-én, a panaszosok által küldött kiegészítő fényképfelvételek tanúsága szerint is, a tevékenységet az ingatlanokon belül folytatják, az utcában nagy számú teherjármű parkol, a házak előtt konténerek is láthatók. 
1.3. Nehézséget okoz, hogy a jegyző a kábelégetések miatt csak tettenérés esetén tud eljárni. A kifogásolt tevékenység jórészt külterületen, késő este vagy hajnalban végzik. A jegyző a levegő védelmével kapcsolatos egyes szabályokról szóló 21/2001. (II. 14.) Korm. rendelet 23. § (4) bekezdése alapján légszennyezési bírsággal sújtotta több alkalommal az ilyen tevékenységeket folytatókat. Az utóbbi években kábelégetés ügyében lakossági bejelentés az Önkormányzathoz nem érkezett.

1.4. Összegzés
A jogállamisághoz, jogbiztonsághoz való alapjogból fakad az a követelmény, hogy a közigazgatási szervek a jogszabályokat maradéktalanul tartsák és tartassák be, adott esetben tehát, hogy – eredményesen – tiltsák meg az engedély nélküli, és egyéb jogszabályba ütköző módon folytatott tevékenységeket.
Megállapítottam, hogy a probléma kezelésében az Önkormányzat polgármestere és jegyzője nemcsak eljártak, hanem évek óta komoly erőfeszítéseket tesznek és tettek. A polgármester intézkedéseinek eredményeképpen a közterületen történő nagy méretű fémhulladék-tárolás megszűnt. Az Önkormányzat jegyzője ugyancsak számos intézkedést tett az állampolgárok érdekeinek biztosítása, az egészséges környezet védelme és a tulajdonhoz való alkotmányos jogok biztosítása érdekében.  A jegyző több hatósági kötelezésben írta elő az engedély nélkül folyó tevékenységek azonnali abbahagyását, majd a nem teljesítés észlelését követően minden esetben bírságot szabott ki. Folyamatosan próbálták és próbálják tehát megtalálni a megfelelő megoldást hatáskörükben a problémára, az általuk tett intézkedésekkel összefüggésben alkotmányos joggal összefüggő visszásságra utaló körülményt nem állapítottam meg.
Az államigazgatási eljárások során ugyanakkor elmondható, hogy a végrehajtási eljárás az a terület, amely az első fokú hatóságokat nehéz – gyakran teljesíthetetlennek tűnő – feladatok elé állítja, melynek főbb okai az eszközrendszer hiányosságai, az állampolgárok jogkövető magatartásának egyre gyakrabban jelentkező hiánya, a jogszabályok és a hatósági előírások tudatos és sorozatos be nem tartása. Mindez közre hat abban, hogy a hatóságok a konkrét ügy végleges megoldására a jog eszközeivel, hatósági intézkedésekkel nem képesek. Jelen esetben a hatóságok kötelezései, illetve azok végrehajtása érdekében tett intézkedéseik ellenére, a több éve engedély nélkül folytatott zavaró tevékenység végzése nem szűnt meg. Számos kötelezés és bírság kiadása után is, a kötelezettségek teljesítésének ellenőrzéseikor az Önkormányzat szervei mindig észlelték az engedély nélkül zajló tevékenységek „zavartalan” továbbfolytatását. Számos irat rögzíti, hogy a tevékenységet végzők az engedély nélkül folytatott hulladékkezelést az érintett utca ingatlanain jelenleg is végzik. (Értesüléseim szerint az ingatlanokra a hulladékok – oda és el – szállítása gyakran a hivatali időn túl történik, a hulladékokat rövid időt követően elszállítják az ingatlanokról, ugyanakkor nem fűződhet kétség ennek jogellenes és zavaró jellegéhez.) 
Ez a körülmény mindazonáltal nem róható – kizárólag – az intézkedési jogkörrel rendelkező hatóságok terhére, ugyanis a kötelezettek magatartása ebben legalább annyira szerepet játszott és játszik. A hatékonytalanság visszavezethető arra is, hogy számos lakosnak az engedély nélkül folytatott tevékenysége jelentheti a megélhetési forrást. Sajátos konfliktus adódik tehát egyes családok azon igényéből, hogy az általuk „szabálytalanul” végzett tevékenységből szeretnének megélni, az annak törvényes folytatásához szükséges forrásokkal viszont nem rendelkeznek.
Tény tehát, hogy a tevékenységet a hatósági tiltások ellenére is folytatják, mint ahogy az is, hogy ez a körülmény, eredménytelenség a panaszosok tulajdonában álló ingatlanok rendeltetésszerű használatát sőt az egészségüket is súlyosan veszélyezteti, a sérelmezett állapot jelentősen érinti a környéken lakók életminőségét, környezetük állapotát, valamint ingatlanuk állagát és forgalmi értékét is. 
A problémát az eljáró hatóságok sem külön-külön, sem együttesen megoldani nem tudják, a mielőbbi megnyugtató megoldást a többi önkormányzati szerv – így a képviselő-testület – és más állami szervek együttműködésével kell megtalálni.
2. Az Obtv. 16. § (2) bekezdése alapján hivatalból vizsgálatot indítottam annak tisztázására is – figyelemmel a többeket (meg nem határozható számú állampolgárt) érintő jelentős problémára, az évek óta engedély nélkül folyó tevékenység által a környezeti elemekben okozott és okozható szennyezésekre, a tényállási részben bemutatott környezetveszélyeztetési folyamatra –, hogy a Felügyelőség igazgatója munkája során a problémakör tudomására jutását követően miként képviselte a környezeti elemek védelmét, miként teljesítette alkotmányos kötelezettségét.
Az Alkotmánybíróság a 72/1995. (XII. 15.) AB határozatában kifejtette, hogy az „Alkotmány 2. § (1) bekezdésében meghatározott jogállam fogalmának egyik feltétlen ismérve a jogbiztonság. (…) A közigazgatásnak ugyanis alkotmányos kötelessége, hogy hatáskörét gyakorolja, azaz illetékességi területén a hatáskörébe utalt ügyben az erre megszabott idő alatt érdemi döntést hozzon.”
A testület 28/1994. (V. 20.) AB határozata szerint „A környezetvédelemhez való jog … elsősorban önállósult és önmagában vett intézményvédelem, azaz olyan sajátos alapjog, amelynek az objektív, intézményvédelmi oldala túlnyomó és meghatározó. A környezethez való jog az állam környezetvédelemre vonatkozó kötelességei teljesítésének garanciáit emeli az alapjogok szintjére, beleértve a környezet elért védelme korlátozhatóságának feltételeit is. E jog sajátosságai folytán mindazokat a feladatokat, amelyeket másutt alanyi jogok védelmével teljesít az állam, itt törvényi és szervezeti garanciák nyújtásával kell ellátnia.”
Mind a 2005. II. 15-ig hatályban volt a környezetvédelmi és vízügyi miniszter irányítása alá tartozó szervek feladat- és hatáskörének felülvizsgálatáról szóló 340/2004. (XII. 22.) Korm. rendelet, mind a jelenleg hatályos, a környezetvédelmi és vízügyi miniszter irányítása alá tartozó központi és területi államigazgatási szervek feladat- és hatásköréről szóló 276/2005. (XII. 20.) Korm. rendelet szerint a Felügyelőség állami feladatként ellátandó alaptevékenysége körében – ha jogszabály másként nem rendelkezik –, gyakorolja a külön jogszabályban meghatározott elsőfokú  környezetvédelmi, vízügyi hatósági, szakhatósági jogköröket. A Felügyelőség segíti az illetékességi területén működő önkormányzatokat környezetvédelmi, természetvédelmi és vízügyi hatósági feladataik ellátásában. (8. §) A Felügyelőség ezen túl ellátja mindazokat a feladatokat, amelyeket jogszabály a feladatkörébe utal. (9. §)
A környezet védelmének általános szabályairól szóló 1995. évi LIII. törvény szerint a környezetvédelmi igazgatás körébe tartozik a környezetvédelmi hatósági tevékenység ellátása, így különösen a környezethasználat – e törvényben meghatározott szabályok szerinti – engedélyezése, a környezetért való közigazgatási jogi felelősség érvényesítése.
A Felügyelőség előtt a konkrét problémakör rég óta ismert, már 2002. február 8-án – egy országgyűlési képviselő írásbeli bejelentése alapján – helyszíni szemlét tartottak, az Önkormányzat által, a probléma rendezése érdekében – 2003. október 9-én – tartott lakossági fórumra a Felügyelőség is kapott meghívást. 
2.1. A 2004. szeptember 21-én végzett mintavételt követően – a felszín alatti vizek védelméről szóló 33/2000. (III. 17.) Korm. rendelet alapján az ÁNTSZ által elvégzett vizsgálatok eredményei szerint a fémhulladék tárolási, bontási tevékenység a vizsgált közterületek talaját nehézfémekkel (réz, ólom) és szénhidrogénekkel jelentősen elszennyezte. A mintákban a réz és ólomtartalom az intézkedési határértéket változó mértékben, de mindenhol meghaladta. Ugyanezeken a mintavételi helyeken az összes szénhidrogén tartalom vonatkozásában az intézkedési határérték többszörösét mérték. Az Önkormányzat jegyzője 2004. november 5-én megküldte az ÁNTSZ szakvéleményt a Felügyelőség igazgatója részére.
A szakvéleménynek a Felügyelőséghez történő eljuttatásakor hatályban volt, a felszín alatti vizek védelméről szóló 219/2004. (VII. 21.) Korm. rendelet (a továbbiakban: Korm. rendelet) 1. számú mellékletében – a szennyező anyagok jegyzékei között – szerepel a Kadmium és vegyületei (6. pont), valamint a szénhidrogének (7.pont.), míg a II. Jegyzékben megtalálható a Réz (2. pont), valamint az Ólom (5. pont.)
A Korm. rendelet szerint a felügyelőség a földtani közeg, felszín alatti víz terhelésére, minőségének veszélyeztetésére, szennyezésére, károsítására vonatkozó, birtokába került információkat kivizsgálja a hatósági intézkedés igényének megállapítása és a hatósági eljárás megalapozása érdekében. (19. §)
A bejelentés időpontjában hatályban volt, az államigazgatási eljárás általános szabályairól szóló 1957. évi IV. törvény (Áe.) 16. § (3) bekezdése szerint a kérelmeket tartalmuk szerint kell elbírálni. A hatóság eljárási kötelezettségét az Áe. 4. § (1) bekezdése rögzíti, eszerint a közigazgatási szerv a hatáskörébe tartozó ügyben az illetékességi területén köteles eljárni. 
Az Áe. értelmében az „államigazgatási eljárás az ügyfél kérelmére, bejelentésére, nyilatkozatára (a továbbiakban: kérelem) vagy hivatalból indul meg” (13. § (1) bekezdés), az eljárás lezárásaként a közigazgatási szerv az ügy érdemében határozatot hoz (42. § (1) bekezdés). 
Az Áe. 26. § (1) bekezdése szerint „a közigazgatási szerv köteles a határozathozatalhoz szükséges tényállást tisztázni. Ha ehhez a rendelkezésre álló adatok nem elegendőek, hivatalból vagy kérelemre bizonyítási eljárást folytat le.” A bizonyítási eszközök köre elvileg korlátlan. A szabad bizonyítási rendszer alapján bármilyen eszköz felhasználható a jogilag releváns tények bizonyítására. A törvényben nevesített bizonyítási eszközök: az ügyfél nyilatkozata, az irat, a tanúvallomás, a szemle és a szakértői vélemény. A közigazgatási szerv a bizonyítékokat először egyenként, majd összességükben értékeli és ezen alapuló meggyőződése szerint állapítja meg a tényállást.
A bizonyítási eljárás során a tények megállapítása, mint a tényállás tisztázásának eleme a közigazgatási szerv kötelessége, de azok feltárása és bizonyítása a hatóság és az érintett felek együttes tevékenységét igényli. Az együttműködés az Áe. alapelvei között szerepel: „az államigazgatási eljárás a hatóság, az ügyfelek, továbbá az eljárásban résztvevő más szervek és személyek hatékony együttműködésére épül”. 
A tényállás megfelelő tisztázása nélkül a közigazgatási szerv semmilyen döntést nem hozhat, tekintettel arra, hogy az államigazgatási eljárás törvényessége, szakszerűsége, eredményessége nagymértékben a tényállás tisztázásának körültekintő lefolytatásától függ.
A vizsgálat során nem került elő információ arra nézve, hogy a Felügyelőség igazgatója a szakvéleményben foglaltak és a Korm. rendelet alapján vizsgálatot tartott volna, az ügyben intézkedést kezdeményezett, hatósági kötelezést adott volna ki.
Minden, a környezeti elemekkel kapcsolatos tevékenység alapjául szolgáló elv a megelőzés elve. A megelőzés elve az ismert és várható hatások elleni előzetes fellépést igényli, mely az elővigyázatosság gondolatával kiegészülve arra figyelmeztet, hogy kellő körültekintéssel elkerülhetők és elkerülendők a nem várt következmények is. Ezen elveknek valósággá kell válniuk a hatósági – és főként a környezeti elemek védelmét intézményesen szolgáló állami –apparátus tevékenysége során. (Bándi Gyula: A környezetjog elveiről Jogtudományi Közlöny 2005/9. szám 453-462. oldal)
A Kvt. 13. § (1) bekezdése szerint „Minden környezeti elemet önmagában, a többi környezeti elemmel alkotott egységben és az egymással való kölcsönhatás figyelembevételével kell védeni.” 
A megelőzés és elővigyázatosság gyakorlatban történő érvényesítésének az felelt volna meg, ha a Felügyelőség – mivel maga is tapasztalata, hogy a talajon hulladék tárolása történik – az ÁNTSZ szakvélemény, valamint a felszín alatti vizek védelméről szóló jogszabály 33/2000. Kr. illetve 219/2004. Korm. rendelet alapján szükséges hatósági beavatkozások mérlegelésével egyidejűleg megítélhette volna a kármentesítés szükségességét.
Megállapítottam, hogy a Felügyelőség igazgatója nem tárta fel a tényállást és nem döntött ennek ismeretében a szükséges beavatkozás(ok)ról, a környezetvédelmi hatáskörök gyakorlását elmulasztotta, nem járt el a környezeti elemek védelmében, továbbá a tőle elvárható együttműködést elmulasztotta, ezzel az egészséges környezethez való joggal összefüggésben súlyos visszásságot okozott.
Hangsúlyozni kell, hogy ma már nehezebben dönthető el, és vizsgálható az ÁNTSZ szakvéleményében feltárt szennyezés, tekintettel arra, hogy a környezeti hatások jellegüknél fogva térben és időben változnak, mára a szennyezés más környezeti elemre (is) áttevődhetett.
2.2. A 2005. március 16-án végzett önkormányzati helyszíni szemléről készült jegyzőkönyv rögzíti, hogy „a fedetlen homokon tárolt motor, repülőgép hajtóművek tárolása során nagy mennyiségű olaj folyt ki”. Az Önkormányzat jegyzője emiatt 2005. április 6-án bejelentést tett a Felügyelőség igazgatójának, és jelezte, hogy az egyik ingatlanon olaj juthat a talajba.
A bejelentést – melyre azóta sem kapott választ – válaszadás hiányában 2005. május 30-án, és szeptember 12-én az Önkormányzat jegyzője megismételte.
Megállapítottam, hogy a bejelentés kivizsgálása nem történt meg. Így nem kerülhetett sor közigazgatási jogi felelősség érvényesítésére sem, a tárgyi ügyben hatósági fellépés nem történt, holott a Felügyelőség értesült a talaj veszélyeztetéséről. 
A Felügyelőség a probléma kezelésére nem élt eljárási lehetőségeivel – így pl. az objektív alapú bírság kiszabásával –, nem járt el a környezeti elemek védelmét szolgáló környezetvédelmi közigazgatási jogintézmények használatával, ezzel az egészséges környezethez való joggal összefüggésben visszásságot okozott. 
Itt kell jeleznem, hogy jelenleg az ingatlanon a korábbi nagyméretű motor, és repülőgép hajtóművek tárolása megszűnt. Ugyanakkor ez esetben is elképzelhető, hogy a korábbi tevékenység által, az egyes környezeti elemeket (pl. föld, víz) érintő terhelések más környezeti elem(ek)re tevődtek át.
2.3. 2005. április 12-én kelt beadványában egy lakos közérdekű bejelentést tett a Felügyelőséghez az érintett utcában „évek óta tartó környezetszennyezés miatt”, illetve az utcában zajló tevékenység miatt. A bejelentő nem kapott választ a Felügyelőség igazgatójától.
Megállapítottam, hogy a Felügyelőség igazgatója a panaszos 2005. április 12-én tett közérdekű bejelentésére indult eljárás folyamán megsértette az európai uniós csatlakozással összefüggő egyes törvénymódosításokról, törvényi rendelkezések hatályon kívül helyezéséről, valamint egyes törvényi rendelkezések megállapításáról szóló 2004. évi XXIX. törvény több rendelkezését, mivel – többek között – a közérdekű bejelentést 30 napon belül nem bírálta el.
Az Alkotmányban deklarált kérelem előterjesztéséhez való jog egyúttal a kérelem elbírálására vonatkozó kötelezettséget is jelenti (OBH 6597/2001.), amely kötelezettségének a Felügyelőség igazgatója nem tett eleget, ezzel visszásságot okozott az Alkotmányban deklarált jogállamiságból eredő tisztességes eljáráshoz való joggal, valamint a jogállamiság részeként tekinthető jogbiztonság követelményével, illetve a panasz előterjesztéséhez való joggal összefüggésben.
2.4. A Pest Megyei Főügyészség Magánjogi és Közigazgatási Jogi Osztálya egy lakos kérelmére megkereste a Felügyelőséget. A Felügyelőség munkatársai 2004. június 16. és július 19-én ennek alapján a területet megtekintették. Észlelték, hogy az utcán, közterületen fémhulladékot tárolnak. A hulladék tulajdonosát beazonosítaniuk nem sikerült, ugyanakkor az ingatlanokon végzett színesfém-hulladék kezelési tevékenységről tudomást szereztek.
A Hgt. 2. § (1) bekezdése szerint „A törvény hatálya kiterjed a) minden hulladékra; b) a hulladékgazdálkodási tevékenységekre és létesítményekre.” A jogszabály 3. §-a  értelmében „hulladék: bármely, az 1. számú melléklet szerinti kategóriák valamelyikébe tartozó tárgy vagy anyag, amelytől birtokosa megválik, megválni szándékozik, vagy megválni köteles”. Ugyanezen jogszabályhely l) pontja szerint „kezelés: a hulladék veszélyeztető hatásainak csökkentésére, a környezetszennyezés megelőzésére és kizárására, a termelésbe vagy a fogyasztásba történő visszavezetésére irányuló tevékenység, valamint a kezelést megvalósító eljárás alkalmazása, beleértve a kezelőlétesítmények utógondozását is”.
A Hgt. 14. §-a szerint „Hulladékkezelési tevékenységnek minősül a hulladék gyűjtése, begyűjtése, szállítása, előkezelése, tárolása, hasznosítása, ártalmatlanítása.  Hulladékkezelési tevékenység – ha törvény, kormányrendelet vagy miniszteri rendelet ettől eltérően nem rendelkezik – kizárólag a környezetvédelmi hatóság engedélyével végezhető.”
Hgt. 40. §-a értelmében „A hulladékgazdálkodási igazgatás körébe tartozik: b) a hulladékgazdálkodási hatósági tevékenység ellátása, így különösen – az e törvényben, valamint külön jogszabályokban meghatározott szabályok szerinti – hatósági engedélyezési, ellenőrzési feladatok meghatározása és ellátása, a környezetért való közigazgatási jogi felelősség érvényesítése. 
A 41. § (1) bekezdése kimondja, hogy „Hulladékgazdálkodási ügyekben - ha törvény vagy kormányrendelet másképpen nem rendelkezik - az elsőfokú hatósági hatáskört a felügyelőség gyakorolja.”
Bár a Felügyelőség tudott arról, tapasztalta, hogy hulladékkezelést végeznek több ingatlanon is az utcában – mely tevékenység a Hgt. 14. §-a alapján engedély birtokában végezhető csak –, nem került elő olyan információ, hogy emiatt tiltó, korlátozó határozatot adott volna ki. Az engedély nélkül végzett tevékenység miatt, a jogszabályban foglalt kötelezettségek megsértésének tapasztalatát követően – a Hgt. alapján – a felelősség érvényesítése is elmaradt.
Amennyiben a környezetvédelmi hatóság nem használja ki a rendelkezésére álló közigazgatási intézményeket, eljárási jogosultságait a környezeti elemek védelme érdekében, mulasztása az egészséges környezethez, a legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez való joggal, valamint a jogbiztonsággal összefüggésben visszásságot okoz. 
2.5. A Felügyelőség igazgatója a tárgyi ügyben írt ombudsmani megkeresést nyolc hónapja nem teljesíti, az 2005. október 27-én érkezett a Felügyelőséghez, és rövid úton történt megkeresésemre azt a tájékoztatást kaptam, hogy az 40318/2006. számon iktatásra került. 
Az eljárásom során az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX törvény 18. §-a alapján 2005. október 20-án kelt (és október 21-én postázásra került) megkeresésemben – egyebek mellett – tájékoztatást, valamint iratmásolatok megküldését kértem a Felügyelőség igazgatójától. 
Mindezekre tekintettel megállapítottam, hogy a megkeresésem teljesítésének megtagadása sérti az országgyűlési biztosnak az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX tv. 18. §-ában biztosított vizsgálati jogosultságát, továbbá korlátozza az országgyűlési biztost alkotmányos feladatának ellátásában, ezáltal az Alkotmányban deklarált jogállamiságból fakadó jogbiztonsággal összefüggésben visszásságot okoz.
Hangsúlyoznom kell, hogy a Felügyelőség késlekedése, elhúzódó eljárása nem példanélküli, azt más ügyekkel összefüggésben is tapasztaltam. Az OBH 2509/2004. számú ügyben például a Felügyelőség a panaszos 2003. április 9-én érkezett hulladékkezelési engedély iránti kérelmére 2004. február 27-én hozott elutasító határozatot. 
Ezen túl a Felügyelőségtől az OBH 1934/2004. sz. ügyben 4 hónap alatt érkezett válasz, ugyancsak a határidőt átlépve, négy hónap alatt az OBH 5539/2004. sz. ügyben, míg az OBH 2332/2004. számúban 7 hónap alatt. Jeleznem kell, hogy a mai napig nem jött válasz a 2006. február 22-én kelt az OBH 3409/2005. sz. és az OBH 5539/2005. számú ügyekkel összefüggésben írt megkereséseimre. 

2.6. Összegzés
Az Alkotmány 18. §-a szerint a Magyar Köztársaság elismeri és érvényesíti mindenki jogát az egészséges környezethez. A 70/D. § (2) bekezdése értelmében a "lehető legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez" való emberi jogot [70/D. § (1) bekezdés] a Magyar Köztársaság – többek közt – az épített és a természetes környezet védelmével valósítja meg.
Az AB 28/1994. (V. 20.) határozata szerint „az Alkotmány 18. §-ában megállapított, az egészséges környezethez való jog a Magyar Köztársaságnak azt a kötelezettségét is magában foglalja, hogy az állam a természetvédelem jogszabályokkal biztosított szintjét nem csökkentheti, kivéve, ha ez más alapjog vagy alkotmányos érték érvényesítéséhez elkerülhetetlen. A védelmi szint csökkentésének mértéke az elérni kívánt célhoz képest ekkor sem lehet aránytalan.”
A környezethez való jog e határozatban megállapított sajátosságaiból következően azonban az állam nem élvez szabadságot abban, hogy a környezet állapotát romlani engedje, vagy a romlás kockázatát megengedje.
A határozat indoklása szerint „A környezetvédelemhez való jog … elsősorban önállósult és önmagában vett intézményvédelem, azaz olyan sajátos alapjog, amelynek az objektív, intézményvédelmi oldala túlnyomó és meghatározó. A környezethez való jog az állam környezetvédelemre vonatkozó kötelességei teljesítésének garanciáit emeli az alapjogok szintjére, beleértve a környezet elért védelme korlátozhatóságának feltételeit is. E jog sajátosságai folytán mindazokat a feladatokat, amelyeket másutt alanyi jogok védelmével teljesít az állam, itt törvényi és szervezeti garanciák nyújtásával kell ellátnia.
Az Alkotmányban biztosított környezethez való jog a környezet védelmére és az élet természeti alapjának fenntartására vonatkozó állami kötelességet jelenti. (…) Itt tehát az alanyi jogok feladatát is jogalkotási és szervezési garanciákkal kell az államnak pótolnia. Ezért a jogalkotás garanciális szerepe nem egyszerűen csupán fontosabb a környezetvédelemben, mint az olyan alkotmányos jogoknál, ahol a bíróság (Alkotmánybíróság) közvetlen alapjogvédelmet adhat vagy alanyi jogi igényeket ismerhet el, hanem - a dogmatikai lehetőségek határai közt - mindazokat a garanciákat is nyújtania kell, amelyeket az Alkotmány egyébként az alanyi jogok tekintetében biztosít.
Ezért a környezethez való jog intézményes védelmének mértéke nem tetszőleges. A védelem szintjét a környezethez való jog fenti dogmatikai sajátosságain kívül döntően befolyásolja a környezetvédelem tárgya is: az élet természeti alapjainak véges volta és a természeti károk jelentős részének visszafordíthatatlansága, s végül az a tény, hogy mindezek az emberi élet fennmaradásának feltételei. A környezethez való jog az emberi élethez való jog érvényesülésének fizikai feltételeit biztosítja. Mindez a környezethez való jog jogalkotással való védelmének különös, más jogokéhoz képest fokozottan szigorú voltát követeli meg.
A természetvédelemben a védettség szükségességének objektív – bizonyos körben nemzetközi normákban kötelezően megállapított – ismérvei vannak. A természetben okozott károk véges javakat pusztítanak, sok esetben jóvátehetetlenek, a védelem elmulasztása visszafordíthatatlan folyamatokat indít meg. Emiatt a környezetvédelemhez való jog érvényesülésében nem lehet a gazdasági és társadalmi körülményektől függő olyan minőségi és mennyiségi hullámzást megengedni, mint a szociális és kulturális jogokéban, ahol a körülmények megkívánta megszorítások később orvosolhatók. E sajátosságok miatt a környezethez való jog védelmének eszközei között a megelőzésnek elsőbbsége van, hiszen a visszafordíthatatlan károk utólagos szankcionálása nem tudja helyreállítani az eredeti állapotot.” 
Az AB 48/1997. (X. 6.) AB határozata értelmében „… a környezetvédelemhez való jog érvényesülésében nem lehet a gazdasági és társadalmi körülményektől függő olyan minőségi és mennyiségi hullámzást megengedni, mint a szociális és kulturális jogokéban, ahol a körülmények megkívánta megszorítások később orvosolhatók. E sajátosságok miatt a környezethez való jog védelmének eszközei között a megelőzésnek elsőbbsége van, hiszen a visszafordíthatatlan károk utólagos szankcionálása nem tudja helyreállítani az eredeti állapotot.”
A környezethez való jog intézményes védelmének mértéke tehát nem tetszőleges. A környezethez való jogban az AB értelmezését követve állami kötelezettségek – intézményes jogi szabályozás megalkotása és az ennek érvényt szerző végrehajtás rendszerének működtetése – sűrűsödnek össze. Az állam feladata tehát megteremteni az intézményi és jogi keretet, és fenntartani ennek elért szintjét. 
A védelem szintjét a környezethez való jog fenti dogmatikai sajátosságain kívül döntően befolyásolja a környezetvédelem tárgya is: az élet természeti alapjainak véges volta és a természeti károk jelentős részének visszafordíthatatlansága, s végül az a tény, hogy mindezek az emberi élet fennmaradásának feltételei. A környezethez való jog az emberi élethez való jog érvényesülésének fizikai, biológiai feltételeit biztosítja. Mindez a környezethez való jog jogalkotással való védelmének különös, más jogokéhoz képest fokozottan szigorú voltát követeli meg.
Az első generációs szabadságjogok a klasszikus politikai szabadságjogok, a második generációs jogok a gazdasági, szociális, kulturális jogok. Az egészséges környezethez való jog a harmadik generációs alapjogok közé tartozik, amelynek nincs konkrét alanya. A környezethez való jog az ember továbbélésének „záloga”. Az AB fent bemutatott értelmezésében az egészséges környezethez való jog alanya az élővilág lehetne, a természet, mely nem képes arra, hogy saját jogai érdekében fellépjen. Ebből következően az államot e körben kiemelt, intézményes, jogi szabályozásbeli és jogalkalmazásbeli kötelezettség terheli. A hiányzó alanyi jogosultak helyett tehát törvényekben, jogintézményekben, anyagi jogi és eljárási (hatósági engedélyezési) feltételekkel, garanciákkal kell biztosítani e jogok védelmét és érvényesülését, valamint az intézményes védelmi kötelezettség azt is jelenti, hogy e törvényi garanciák érvényre juttatására olyan hatósági, állami intézményrendszert kell kiépíteni és működtetni – környezetvédelmi felügyelőségek –, akik érvényt szereznek ezeknek a garanciális törvényi védelmi szabályoknak. 
„A stabilitás előfeltétel és a megelőzés prioritás. A kettő szorosan kapcsolódik egybe, mert a megelőzési eszközök elterjedése képes a stabilitást biztosítani – a védelme szintjének hullámzása ugyanis akkor igazán veszélyes, ha ennek következtében elindulnak a veszélyeztető, károsító folyamatok.” (Bándi Gyula: In: Fenntartható fejlődés – fenntartható jogállam Emberi Jogok Magyar Központja Közalapítvány, 2005. 123. o.)
Az Alkotmánybíróság a 996/G/1990. AB határozatban megállapította, hogy a fenti alkotmányi rendelkezések alapján az állam köteles az egészséges környezethez való jog megvalósítását szolgáló sajátos intézmények kialakítására és működtetésére. Megállapította továbbá, hogy sem a 18. § szóhasználata (az „egészséges környezethez” való jog), sem az állami környezetvédelmi feladat beágyazása az egészséghez való jog megvalósításának eszközei közé nem értelmezhető környezethez való jog korlátozásaként. Az állam kötelességeinek magukban kell foglalniuk az élet természeti alapjainak védelmét, és ki kell terjedniük a véges javakkal való gazdálkodás intézményeinek kiépítésére. (ABH 1993, 533, 535.)
A 27/1995. (V. 15.) AB határozat rögzíti, hogy „Az egészséges környezethez való jog érvényesítése állami kötelezettség. Az érvényesítés egyik eszköze az épített környezet védelme. Az épített környezet védelméhez hozzátartozik a települési környezet védelme. A települési környezet védelme kiterjed a lakóterületekre.”
„A környezeti értékekkel való gazdálkodás, illetve a környezetvédelem a modern állam egyik alapvető funkciója, amely szükségessé teszi a jól működő szervezeti rendszer kiépítését és az állami szervek közötti együttműködést. E téren tehát elsősorban a már meglévő állami szervek keretében kell helyet találni a környezeti érdekek védelmének, hiszen a környezeti érdekekhez kapcsolódó állami szervezeti rendszer távolról sem jelenti elkülönült struktúrák kialakítását, hanem eleinte csupán néhány új feladat- és hatáskör hozzáadását. A környezetvédelemi feladatok bővülésével aztán egyes funkciók egyre inkább szükségessé teszik a sajátos környezetvédelemi szervezeti struktúrák kiépítését is.” (Bándi Gyula: Környezetjog Osiris Kiadó, 2004 232. oldal)
A Kvt. a környezethez való jogra hivatkozva mondja ki, hogy „Az állam biztosítja a környezet védelméhez fűződő jogokat” (37. §). A Kvt. 38. §-a felsorolja a környezetvédelem állami feladatait.
A jelenleg folyamatban lévő közszolgálati elbocsátások alapjaiban érintik az állam ezirányú feladatait, a környezetvédelmi felügyelőségeket is, mely szervek 2005. január elseje óta ellátják – a környezetvédelem mellett – a vízügyi és természetvédelmi hatósági feladatokat is. A környezetvédelmi felügyelőségek a környezetvédelmi hatósági jogkörök általános elsőfokú gyakorlói, beleértve a saját jogkörben, illetve a szakhatósági hatáskörben történő eljárásokat. Ehhez értelemszerűen több kiegészítő feladat tartozik, például a monitoringrendszer működtetése, együttműködés az önkormányzatokkal. Jelentősége, hogy független szakmai szervként, a helyi kényszer szülte viszonyoktól független, központi hatalommal tud fellépni speciális szakértelemmel a környezeti elemek védelme érdekében.
A tervek szerint 161 személyt bocsátanak el a környezetvédelmi felügyelőségektől és 78-at a nemzeti parkoktól. A jövő év elejétől meg kívánják szüntetni a bajai Alsó-Duna-völgyi Felügyelőséget és a gyulai Körös-vidékit. Információim szerint az előbbi felügyelőség a pécsi, utóbbi a szegedi felügyelőség kirendeltségeként működik majd tovább.
Alapvető kérdés, hogy mindez miként fogja érinteni a környezet védelmét szolgáló állami tevékenység hatékonyságát, ha az – mint a vizsgált esetben is – már eddig is elégtelennek, illetve hatékonytalannak bizonyult? Munkám során ugyanis – mint a fenti példák is mutatják – számos esetben tapasztalom már most, hogy az átszervezés (leépítés) előtt sincs kapacitás (az ombudsmani megkeresések teljesítésén túl) arra, hogy környezetveszélyeztetés esetén megfelelő időben, kellő hatékonysággal járjanak el a felügyelőségek. Tapasztalataim szerint már most is mellőzniük kell sok esetben – létszám hiányában – az ellenőrzéseket, holott evidencia, hogy a környezeti elemeket érő terhelések, szennyezések jellegükből eredően olyanok lehetnek, hogy azonnali vizsgálatot, tényfeltárást, beavatkozást igényelhetnek. 
Itt kell megjegyeznem, hogy a fenntartható fejlődés tényleges megvalósítása áll az Európai Közösség Hatodik Akcióprogram középpontjában. A Program megjelöl öt területet, ahol a környezetvédelmi célkitűzések megvalósításához szükséges intézményi stratégiák fejlesztésében további lépésekre van szükség. Az egyik stratégiai terület a jog alkalmazása, illetve végrehajtása. A jogszabályok végrehajtása prioritást élvez a Program időszakában, közösségi és nemzeti szinten egyaránt. 
Az összevonás, a hatósági struktúra átalakítása olyan területen történik, ahol fontos tényező a közelség, valamint a helyi ismeretekkel bíró, megfelelő létszámú, azonnali reagálásra képes szakapparátus. A rendkívül túlterhelt környezetvédelmi hatóságokat érintően tervezett leépítés indokoltságát és ésszerűségét kérdőjelezi meg az a tény, hogy már most sem tudnak megfelelően eljárni. A jog érvényesülése nélkül ugyanakkor jogbiztonság nem létezik. A jogbiztonság szempontjából meghatározó jelentősége van az állami (és egyéb) szervek jogalkalmazó tevékenységének. A jogérvényesítés lehetőségének már most sem kielégítő szintje, továbbá az ellenőrzések elmaradása a jogérvényesítés minőségét jelenleg is „feszíti”. Hangsúlyoznom kell, hogy a jogbiztonságra jelenleg is károsan hat a jogalkalmazó szervek nem megfelelő infrastrukturális (személyi és egyéb tárgyi) háttere, a tervezett változtatásokkal szemben a „környezetvédelmi végrehajtó intézményrendszer” hatékonyságának (személyi és tárgyi feltételek) fejlesztésére lenne szükség.
Aggályos, hogy – a jogi környezetből eredően – a folyamatosan növekvő feladat mennyisséggel terhelt, alulfinanszírozott, alacsony létszámokkal dolgozó hatósági rendszer áll leépítés előtt, mely ezáltal egészében képtelen lesz érvényt szerezni a környezetvédelmi jogszabályoknak. 
Kérdéses, hogy a környezetvédelmi hatósági struktúra átalakítása során nem sérül-e a „non derogation principle” alkotmányossági kötelezettsége (AB 28/1994. (V. 20.), a környezetvédelem jogszabályokkal biztosított szintje változik-e, az AB által lefektetett tilalommal szemben történik-e visszalépés, megvalósul-e a fenntartható fejlődésre törekvés, vagy a jövő nemzedék érdekeinek figyelembevétele, melyek megvalósításában a jognak és az államnak fokozott szerepe és felelőssége van?!
(A fenntartható fejlődés – mint általános stratégiai cél – ma már megtalálható a nemzeti kormányok cselekvési programjaiban is. A modern Magyarország megteremtését célzó intézkedési tervről szóló 2064/2004. (III. 18.) Korm. határozat feladatként írta elő a környezetvédelmi miniszter számára a Fenntartható Fejlődési Stratégiára vonatkozó szempont- és követelményrendszer kidolgozását. A II. Európa Terv (2007-13) kidolgozásának tartalmi és szervezeti kereteiről szóló 1076/2004. (VII. 22.) Korm. határozat deklarálta, hogy a kormányzati stratégiai tervező munka során biztosítani kell a fenntartható fejlődés érvényesülését. A társadalmi-gazdasági igények, a környezeti adottságok, a vonatkozó európai uniós és nemzetközi programok, illetve kötelezettségek figyelembevétele alapján a Kormány az ország hosszú távú fenntartható fejlődésének megalapozása, valamint az átfogó célkitűzések meghatározása érdekében 2005-ben döntést hozott Magyarország fenntartható fejlődési stratégiájának kidolgozásáról. Ld. 2053/2005. (IV. 8) Korm. határozat a fenntartható fejlődési stratégia kidolgozásának tartalmi és szervezeti kereteiről.)
Végezetül meg kell jegyeznem, hogy a most vázolt „trend” más ágazatokat – így például a környezetvédelemhez szervesen kapcsolódó településigazgatási feladatok ellátását – érintően is megfigyelhető. 
A 2005-ös Beszámolóban már hivatkoztam arra, hogy „2005 folyamán ismételten változott az építésügy ágazati hovatartozása. Talán ennek is tudható be, hogy a központi szakmai irányítás változó színvonalon és inkább kiragadott ügyekben valósul meg, mintsem az országosan egységes hatósági ügyintézés biztosításában, vagy az ország építészeti arculatának megőrzésében-fejlesztésében, az „épített környezet védelmében”, amit a hatályos építésügyről szóló törvény is megcéloz. Az országgyűlési biztos tapasztalatai szerint az Országos Lakás- és Építésügyi Hivatal (OLÉH) szakmai felügyeleti tevékenysége általában kimagasló színvonalú. Azonban esetenként megtörni látszik ez a színvonal, amely okait a biztosnak nincs lehetősége feltárni. A felkérésére végzett vizsgálatok átfutási ideje részben azt mutatja, hogy ezzel a tevékenységgel nem foglalkoznak elegen a hivatalnál, holott az ilyen vizsgálatok vezethetnek az országosan egységes építésügyi igazgatás kialakításához, az elkövetett hibák jövőbeni kiküszöböléséhez. A gyakori átszervezések és költözködések hatásának kiiktatása mellett a személyi állomány megerősítése is szükséges lenne az egyenletes színvonal biztosításához, az ágazatban a közigazgatás stabilitásához.”
3. Mint arról a tényállási részben szó esett, 2005. november 16-án ismeretlen tettes ellen a Btk. 281/A §-ba ütköző cselekmény miatt az Önkormányzat jegyzője feljelenést tett, több a szóban forgó utcában lévő ingatlanon engedély nélkül folytatott hulladékgyűjtési, kezelési és raktározási tevékenység miatt az illetékes rendőrkapitányságon. Feljelentést tett ezen kívül egy ingatlanon nagy mennyiségű motor, repülőgép hajtómű engedély nélküli tárolása miatt. A Rendőrkapitányság Bűnügyi Osztálya 1899/2005. bü. 2006. január 13-án kelt határozatában a nyomozást megszüntette.
Eljárásom során észleltem, hogy a Rendőrkapitányság által követett, a hulladékgazdálkodással kapcsolatos – általános, a szakterületre vonatkozó engedélyezési követelményeket érintő –értelmezése nem helytálló.
Mint azt a 2.4. pontban kifejtettem, a Hgt. alapján hulladékkezelési tevékenység – többek között – a hulladéknak a hulladékgazdálkodásról szóló törvényben meghatározott gyűjtése, begyűjtése, szállítása, előkezelése, tárolása, hasznosítása, ártalmatlanítása. A Hgt. hatálya kiterjed minden hulladékra, mely a jogszabály 1. számú melléklet szerinti kategóriák valamelyikébe tartozó tárgy vagy anyag, amelytől birtokosa megválik, megválni szándékozik, vagy megválni köteles.
A hulladékos keretirányelv – 75/442/EEC – (melyet a hazai szabályozás is követ, azzal összeegyeztethető előírásokat tartalmaz) – melyet a 91/156 irányelv módosított – és a hazai jogszabály, a Hgt. értelmében tehát mindaz hulladék, amelytől annak birtokosa megszabadul, meg kíván, vagy köteles megszabadulni. Az ilyen hulladékok gyűjtése, szállítása, tárolása, kezelése szükségképpen előfeltétele a megfelelő hasznosításnak, de ettől még az adott anyag hulladék mivolta nem változik. 
A konkrét esetre vetítve mindez azt jelenti, hogy a fémhulladék vált hulladékká – így az azzal folytatott további tevékenység pedig hulladékkezeléssé –, azzal hogy annak eredeti tulajdonosa attól megvált és másnak átadta.
A hulladékgazdálkodás alapvető jogintézménye az engedély, mely a környezetvédelem alapvető elvét, a megelőzést szolgálja. A Hgt. szerint hulladékkezelési tevékenység (hulladék gyűjtése, begyűjtése, szállítása, előkezelése, tárolása, hasznosítása, ártalmatlanítása) kizárólag a környezetvédelmi hatóság engedélyével végezhető.” (14. §) 
A fenti direktívák célja az emberi egészség és a környezete védelme, megóvása. Az Európai Unió Bírósága által folytatott számos eljárásnak az az alapvető tanulsága, hogy a hulladék fogalmát nem lehet teljes pontossággal meghatározni, hanem ehhez szükséges a birtokos szándékának, illetve az ő szándékát érintő jogi kötelezettségnek a megismerése is.
„A G. Vessoso és G. Zanetti hulladékgyűjtők ügyében (1990 I E.C.R. 1461) született előzetes döntéshozatali vélemény szerint a hulladék további hasznosítása nem érinti annak alapvető hulladék mivoltát.” (Bándi Gyula: EU Környezetjog Mobil Kiadó és Grafikai Stúdió Kft, Budapest 2004., 108-109. o.)
Ez a kérdés újra és újra visszatér a Bíróság előtt. Egy újabb esetben – a ’Palin Granit’ (C-9/00 ügyben) a Bíróság utalt arra, hogy „a keretdirektíva 9. és 10. cikkelyei általánosságban engedélykötelezettséget állapítanak meg a hulladékkezelési műveletekre, melyeket a II/A. Melléklet, és a hasznosítási műveletekre, melyeket a II/B. melléklet tartalmaz. A II/A. melléklet D1 esete a földön történő elhelyezést – például lerakás – tartalmazza, a D12 pedig tartós tárolást említ. Az ügyben szereplő Cég hangsúlyozta, hogy a maradék tárolása nem lerakás, hanem később hasznosításra kerülő tárolása, amit bizonyosan használnak. A Bíróság elfogadta azt az értelmezést, miszerint amikor hulladékminősítésről van szó, arra is gondolni kell, mi a valószínűsége az anyag hasznosításának, mégpedig további kezelés nélkül. (…) A finn kormány helyesen mutatott rá arra, hogy a gránitbányászat melléktermékének további művelet nélküli hasznosítása feltételezi a hosszabb és bizonytalan távú tárolást is, ami terhet jelent a birtokosra és növeli a környezet szennyezésének veszélyét, így mindezek miatt mégis a hulladékká minősítés tűnik megfelelő értelmezésnek. A közösségi Bíróság is ezt az értelmezést fogadta el.”
A Rendőrkapitányság által követett értelmezés – szemben az Európai Bíróság döntéseivel – szerint mivel a bontott fém további értékesítésre kerül, az ingatlanokon az ezekkel végzett tevékenység nem hulladékkezelés, holott a konkrét esetekben is – a kihallgatottak által is elismerten – minden esetben a hulladéknak (bontott fém) további hasznosítása (így kezelése) történik. Azt pedig, hogy egy tevékenység hulladékkezelés-e vagy sem, nem az eljárás alá vont személyek, hanem a vonatkozó jogszabályok döntik el.

Ajánlás
Az Obtv. 21. § (1) bekezdése alapján kezdeményezem, hogy az önkormányzat polgármestere a probléma megnyugtató megoldása érdekében – akár egy újabb lakossági fórumot követően – szorgalmazza a képviselő-testület előtt – az érintettek bevonásával – egy olyan terület kijelölését, ahol ezt a tevékenységet megfelelő körülmények között folytathatják, mely terület alkalmas a fémhulladék-kezelés engedélyezett és ellenőrizhető végzésére. 
Az Obtv. 21. § (1) bekezdése alapján kezdeményezem, hogy a Közép-Duna-völgyi Környezetvédelmi, Természetvédelmi és Vízügyi Felügyelőség igazgatója soron kívül járjon el a jelentésben feltárt visszásságok orvoslása érdekében.
Az Obtv. 20. §-ának (1) bekezdése alapján felkérem a Környezetvédelmi és Vízügyi Minisztert, hogy a közigazgatás – ezen belül a környezetvédelmi igazgatást érintő – jelenleg zajló intézmény-átalakítása során nyomatékosan képviselje, hogy az egészséges környezethez való jog mind teljesebben érvényesülhessen, annak intézményvédelemi oldala az átalakítások következtében ne sérülhessen.
Felkérem továbbá, mozdítsa elő, hogy a jövőben fokozott együttműködésre törekedjenek a felügyelőségek munkatársai mind a rendőrség szerveivel, mind a jegyzőkkel. 
Végezetül felkérem annak vizsgálatára is, hogy milyen pénzekből (támogatásokból, alapokból) segíthető az Önkormányzat abból a célból, hogy ilyen üzem működhessen a területén, hiszen ezt a tevékenységet nem végeznék, ha erre nem volna gazdasági szükséglet és nem volna jövedelmező.
Az Obtv. 17. § (1) bekezdése alapján felkérem az illetékes rendőrkapitányság vezetőjét, hogy a jövőben feladata teljesítése során a hulladékgazdálkodásra vonatkozó szakterületi szabályok megfelelő értelmezését követve járjon el.
Az Obtv. 17. § (1) bekezdése alapján felkérem az Országos Rendőrfőkapitányt, hogy fontolja meg, fellépési hatékonyságuk javítása érdekében milyen intézkedés tehető a rendőrség szervei, a jegyzők, valamint a környezetvédelmi felügyelőségek szorosabb együttműködése céljából.

Budapest, 2006. július 17.
Lenkovics Barnabás sk.

Melléklet: Az érintett jogszabályok
Az államigazgatási eljárás általános szabályairól szóló 1957. évi IV. törvény (Áe.) (hatályon kívül helyezte a közigazgatási hatósági eljárás és szolgáltatás általános szabályairól szóló 2004. évi CXL. törvény (Ket.) 189. § 2. Hatálytalan 2005. XI. 1-től.
4. § (1) A közigazgatási szerv a hatáskörébe tartozó ügyben az illetékességi területén köteles eljárni. Ha e kötelességének nem tesz eleget, erre a felettes szerve - kérelemre vagy hivatalból - utasítja.
13. § (1) Az államigazgatási eljárás az ügyfél kérelmére, bejelentésére, nyilatkozatára (a továbbiakban: kérelem) vagy hivatalból indul meg. A felettes szerv a közigazgatási szervet az eljárás megindítására vagy folytatására utasíthatja.
26. § (1) A közigazgatási szerv köteles a határozathozatalhoz szükséges tényállást tisztázni. Ha ehhez a rendelkezésre álló adatok nem elegendőek, hivatalból vagy kérelemre bizonyítási eljárást folytat le. (2) A közigazgatási szerv által hivatalosan ismert és a köztudomású tényeket nem kell bizonyítani. (3) Bizonyítási eszközök különösen: az ügyfél nyilatkozata, az irat, a tanúvallomás, a szemle és a szakértői vélemény. (4) A közigazgatási szerv a bizonyítékokat egyenként és összességükben értékeli, és az ezen alapuló meggyőződése szerint állapítja meg a tényállást.
42. § (1) A közigazgatási szerv mind az ügy érdemében, mind az eljárás során eldöntendő kérdésekben határozatot hoz.
77. § (1) A közigazgatási szerv első fokú határozata jogerős és végrehajtható, ha a határozat ellen határidőn belül nem fellebbeztek, a fellebbezésről lemondtak, vagy a fellebbezést e törvény kizárja.
81. § Ha a végrehajtás meghatározott cselekmény elvégzésére (ingatlan birtokba adására, lakás kiürítésére stb.) vagy meghatározott magatartásra (a továbbiakban: meghatározott cselekményre) irányul, a végrehajtást az a legalsóbb fokú közigazgatási szerv foganatosítja, amelynek illetékességi területén a kötelezett lakása vagy székhelye, illetőleg az ingatlan van. Ha nem a végrehajtást elrendelő közigazgatási szerv jogosult a foganatosításra, e célból az illetékes szervet kell megkeresni.
82. § (1) A végrehajtás módjáról a végrehajtást foganatosító közigazgatási szerv határoz. Így a) a meghatározott cselekményt a kötelezett költségére és veszélyére elvégeztetheti, vagy feljogosíthatja a jogosultat, hogy a meghatározott cselekményt a kötelezett költségére és veszélyére elvégezze, illetőleg mással elvégeztesse; mindezekben az esetekben a kötelezettet az előreláthatólag felmerülő költség előlegezésére kötelezheti; b) a jogosult kívánságára a kötelezettet a szolgáltatás pénzegyenértékének megfizetésére kötelezheti; c) a kötelezettel szemben bírságot szabhat ki, amelynek összege százezer forintig terjedhet; d) a rendőrség közreműködésével kényszerítheti ki a meghatározott cselekményt; a rendőrség a reá vonatkozó jogszabályokban megállapított kényszerítő intézkedéseket (eszközöket) alkalmazhatja. (3) Ha a kötelezett a bírságot kiszabó határozatban közölt határidő alatt nem teljesítette kötelezettségét, a bírság ismételten kiszabható.
83. § (1) A közigazgatási szerv a 82. §-ban felsoroltak közül azt az intézkedést köteles megtenni, amely - az ügy körülményeit figyelembe véve - a leghatékonyabban biztosítja a kötelezettség teljesítését. (2) A közigazgatási szerv a 82. § szerinti intézkedéseket határozattal rendeli el. A költség viselésére, továbbá a pénzegyenérték és a bírság megfizetésére kötelező határozat ellen fellebbezni lehet.

1990. évi LXV. törvény a helyi önkormányzatokról (Ötv.)
8. § (1) A települési önkormányzat feladata a helyi közszolgáltatások körében különösen: … … az épített és természeti környezet védelme, ... a köztisztaság és a településtisztaság biztosítása ... (2) Az (1) bekezdésben foglalt feladatokban a települési önkormányzat maga határozza meg – a lakosság igényei alapján, anyagi lehetőségeitől függően –, mely feladatokat, milyen mértékben és módon lát el.

Az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIII. törvény (Obtv.)
16. § (1) Az országgyűlési biztoshoz bárki fordulhat, ha megítélése szerint valamely hatóság eljárása, ennek során hozott határozata (intézkedése), illetőleg a hatóság intézkedésének elmulasztása következtében alkotmányos jogaival összefüggésben sérelem érte, vagy ennek közvetlen veszélye áll fenn, feltéve, hogy a rendelkezésre álló közigazgatási jogorvoslati lehetőségeket – ide nem értve a közigazgatási határozat bírósági felülvizsgálatát – már kimerítette, illetve jogorvoslati lehetőség nincs számára biztosítva. (2) Az országgyűlési biztos az alkotmányos jogokkal kapcsolatos visszásság megszüntetése érdekében az (1) bekezdésben megjelölt feltételek fennállása esetén hivatalból is eljárhat.
18. § (1) Az országgyűlési biztos a jogerősen befejezett ügyekre vonatkozóan jogosult bármely hatóság ellenőrzésére, ennek során - külön törvény eltérő rendelkezése hiányában - a hatóság helyiségeibe beléphet. Az országgyűlési biztos jogainak gyakorlása érdekében a fegyveres erők, a nemzetbiztonsági szolgálatok, a rendőrség és a rendészeti szervek működésére szolgáló területekre a hatáskörrel rendelkező miniszter által szabályozott módon léphet be. Ez a szabályozás az ellenőrzést érdemben nem akadályozhatja. (2) Az országgyűlési biztos bármely hatóságtól az általa lefolytatott eljárással, illetve az eljárás elmulasztásával kapcsolatban adatokat és felvilágosítást kérhet, továbbá a keletkezett iratokba betekinthet, annak megküldését, illetőleg, ha ez nem lehetséges róluk másolat készítését kérheti. (3) Az országgyűlési biztos az általa vizsgált ügy intézőjét vagy az eljárást folytató szerv bármely munkatársát meghallgathatja, továbbá az érintett szerv vezetőjét vagy felügyeleti szervének vezetőjét, valamint az annak lefolytatására a jogszabály által egyébként feljogosított szerv vezetőjét vizsgálat lefolytatására kérheti fel. (4) Az országgyűlési biztos az általa vizsgált ügyben bármely szervtől - ideértve az e törvény szerint hatóságnak nem minősülő szerveket is - vagy annak munkatársától írásbeli magyarázatot, nyilatkozatot, felvilágosítást vagy véleményt kérhet.
21. § (1) Ha a rendelkezésre álló adatok szerint az alkotmányos jogokkal kapcsolatos visszásságot az előidéző szerv saját hatáskörben meg tudja szüntetni, az országgyűlési biztos kezdeményezheti az érintett szerv vezetőjénél a visszásság orvoslását. Az ilyen kezdeményezés rövid úton (távbeszélőn, szóban stb.) is történhet, ez esetben a kezdeményezés időpontját, módját és lényegét az ügyiraton kell rögzíteni. (2) Az érintett szerv a kezdeményezés tekintetében kialakított érdemi állásfoglalásáról, illetve a megtett intézkedésről a kezdeményezés kézhezvételétől számított harminc napon belül tájékoztatja az országgyűlési biztost.
29. § E törvény alkalmazásában - a (2) bekezdésben foglaltak kivételével - hatóság: a) a közigazgatási feladatot ellátó szerv (…).

A környezet védelmének általános szabályairól szóló 1995. LIII. törvény (Kvt.)
4. § E törvény alkalmazásában l) környezetveszélyeztetés: az a tevékenység vagy mulasztás, amely környezetkárosítást idézhet elő;
10. § (1) Az állami szervek, a helyi önkormányzatok, a természetes személyek és szervezeteik, a gazdálkodást végző szervezetek és mindezek érdekvédelmi szervezetei, valamint más intézmények együttműködni kötelesek a környezet védelmében. Az együttműködési jog és kötelezettség kiterjed a környezetvédelmi feladatok megoldásának minden szakaszára.
13. § (1) Minden környezeti elemet önmagában, a többi környezeti elemmel alkotott egységben és az egymással való kölcsönhatás figyelembevételével kell védeni. Igénybevételüket és terhelésüket ennek megfelelően kell szabályozni. (2) A környezeti elemek védelme egyaránt jelenti azok minőségének, mennyiségének és készleteinek, valamint az elemeken belüli arányok és folyamatok védelmét. (3) Valamely környezeti elem igénybevételének, illetve terhelésének megelőzése, csökkentése vagy megszüntetése céljából nem engedhető meg más környezeti elem károsítása, szennyezése.
14. § (1) A föld védelme kiterjed a föld felszínére és a felszín alatti rétegeire, a talajra, a kőzetekre és az ásványokra, ezek természetes és átmeneti formáira és folyamataira. (2) A föld védelme magában foglalja a talaj termőképessége, szerkezete, víz- és levegőháztartása, valamint élővilága védelmét is.
15. § (1) A föld felszínén vagy a földben olyan tevékenységek folytathatók, ott csak olyan anyagok helyezhetők el, amelyek a föld mennyiségét, minőségét és folyamatait, a környezeti elemeket nem szennyezik, károsítják.
18. § (1) A víz védelme kiterjed a felszíni és felszín alatti vizekre, azok készleteire, minőségére és mennyiségére, a felszíni vizek medrére és partjára, a víztartó képződményekre és azok fedőrétegeire, valamint a vízzel kapcsolatosan - jogszabályban vagy hatósági határozatban - kijelölt megkülönböztetett védelem alatt álló (védett) területekre. (5) A környezet igénybevételét és használatát úgy kell megszervezni és végezni, hogy a vizek állapotára vonatkozó környezeti célkitűzések teljesüljenek, így különösen: a) a felszíni és a felszín alatti vizek állapota ne romoljon,
24. § Az épített környezet védelme kiterjed a településekre, az egyedi építményekre és műszaki létesítményekre.
25. § (1) A települések területén a környezet terhelhetősége és a településrészek rendeltetése alapján a rendezési tervben övezeteket kell meghatározni. (2) Az egyes övezetekben folytatható tevékenységek a külön jogszabályban a környezetterhelés jellege alapján meghatározott védőtávolság, védőterület megléte és a védelmi előírás megtartása esetén engedélyezhetők. (3) A kijelölt védőterületen vagy védőtávolságon belül az adott övezet rendeltetésével össze nem férő tevékenység - külön védelmi intézkedés nélkül - nem folytatható.
28. § (1) A veszélyes anyagok károsító hatása elleni védelem kiterjed minden olyan természetes, illetve mesterséges anyagra, amelyet a környezethasználó tevékenysége során felhasznál, előállít, vagy forgalmaz, és amelynek minősége, mennyisége robbanás- és tűzveszélyes, radioaktív, mérgező, fokozottan korrózív, fertőző, ökotoxikus, mutagén, daganatkeltő, ingerlő hatású, illetőleg más anyaggal kölcsönhatásba kerülve ilyen hatást előidézhet.
30. § (1) A hulladékok környezetre gyakorolt hatásai elleni védelem kiterjed mindazon anyagokra, termékekre - ideértve azok csomagoló- és burkolóanyagait is -, amelyeket tulajdonosa eredeti rendeltetésének megfelelően nem tud, vagy nem kíván felhasználni, illetve, amely azok használata során keletkezik. (2) A környezethasználó köteles a hulladék kezeléséről (ártalmatlanításáról, hasznosításáról) gondoskodni. (3) A hulladékok kezelésére (ártalmatlanítására, hasznosítására) vonatkozó szabályokat kell alkalmazni a különböző tisztítási, bontási műveletek során leválasztott, illetőleg elkülönülő anyagok, a hulladékká vált szennyezett föld, továbbá a bontásra kerülő vagy bontott termékek esetében is.
37. § (1) A környezet védelmének jogi szabályozását, a környezet védelmével összefüggő jogok és kötelezettségek megállapítását és megtartásuk ellenőrzését, a környezet védelmének tervezését és irányítását az állam és a helyi önkormányzat szervei látják el. (2) Az állam biztosítja a környezet védelméhez fűződő állampolgári jogok és a más államokkal vagy nemzetközi szervezetekkel kötött környezetvédelmi egyezmények, szerződések érvényesülését.
38. § A környezetvédelem állami feladatai különösen: a) a környezetvédelmi követelmények érvényesítése az állam más irányú feladatai ellátása során; b) a környezet igénybevételének, megóvásának, károsodása megelőzésének, veszélyeztetése megszüntetésének, helyreállításának, illetve állapota fokozatos javításának irányítása; c) a környezetvédelem kiemelt feladatainak meghatározása; d) a környezetvédelmi célok elérését szolgáló jogi, gazdasági és műszaki szabályozórendszer megállapítása; e) a környezetvédelmi államigazgatási feladatok ellátása; f) a feladatok végrehajtását megalapozó, a környezet állapotát és az arra gyakorolt hatásokat mérő-, megfigyelő-, ellenőrző-, értékelő- és információsrendszer kiépítése, fenntartása és működtetése; g) a környezet állapotának, mennyiségi és minőségi jellemzőinek feltárása, terhelhetősége és igénybevétele mértékének, továbbá elérendő állapotának (célállapot) meghatározása, figyelembe véve a népesség egészségi állapotának mutatóit is; h) a környezetvédelem kutatási, műszaki-fejlesztési, nevelési-képzési és művelődési, tájékoztatási, valamint a környezetvédelmi termék- és technológia-minősítési feladatok meghatározása, és ellátásuk biztosítása; i) a környezetvédelem gazdasági-pénzügyi alapjainak biztosítása.
46. § (1) A települési önkormányzat (Budapesten a Fővárosi Önkormányzat is) a környezet védelme érdekében a) biztosítja a környezet védelmét szolgáló jogszabályok végrehajtását, ellátja a hatáskörébe utalt hatósági feladatokat; b) a Programban foglalt célokkal, feladatokkal és a település rendezési tervével összhangban illetékességi területére önálló települési környezetvédelmi programot dolgoz ki, amelyet képviselő-testülete (közgyűlése) hagy jóvá; c) a környezetvédelmi feladatok megoldására önkormányzati rendeletet bocsát ki, illetőleg határozatot hoz; d) együttműködik a környezetvédelmi feladatot ellátó egyéb hatóságokkal, más önkormányzatokkal, társadalmi szervezetekkel; e) elemzi, értékeli a környezet állapotát illetékességi területén, és arról szükség szerint, de legalább évente egyszer tájékoztatja a lakosságot; f) a fejlesztési feladatok során érvényesíti a környezetvédelem követelményeit, elősegíti a környezeti állapot javítását.
64. § (1) A környezetvédelmi igazgatás körébe tartozik a) a környezetvédelmi hatósági tevékenység ellátása, így különösen a környezethasználat - e törvényben meghatározott szabályok szerinti - engedélyezése, a környezetért való közigazgatási jogi felelősség érvényesítése; f) a környezet védelmét és javítását, valamint helyreállítását szolgáló intézkedések, programok kidolgozása és végrehajtásának ellenőrzése. (2) A környezetvédelmi igazgatás feladatait e törvény és más jogszabályok rendelkezései alapján a miniszter irányítása alatt álló hivatali szervezet, az Országos Környezetvédelmi, Természetvédelmi és Vízügyi Főfelügyelőség, továbbá a felügyelőségek, illetőleg más államigazgatási szervek, a települési önkormányzat és szervei, valamint a jegyző látják el.
65. § (1) A környezetvédelmi hatósági feladatokat első fokon a) külön jogszabályok rendelkezései szerint a polgármester, főpolgármester jegyző, fővárosi főjegyző (a továbbiakban együtt: önkormányzati környezetvédelmi hatóság), b) az önkormányzati környezetvédelmi hatóság hatáskörébe nem tartozó ügyekben - ha jogszabály másként nem rendelkezik - az illetékes felügyelőség, c) az olyan ügyekben, amelyekben a hatósági feladat tárgyát képező vagyontárgy települési önkormányzat tulajdonában vagy többségi települési önkormányzati tulajdonban van, a felügyelőség látja el. (3) A felügyelőség a helyi önkormányzatok feladat- és hatáskörét érintő környezetvédelmi ügyekben együttműködik az illetékességi területén működő önkormányzati környezetvédelmi hatóságokkal, és segíti őket környezetvédelmi feladataik ellátásában.
101. § (1) Aki tevékenységével vagy mulasztásával a környezetet veszélyezteti, szennyezi vagy károsítja, illetőleg tevékenységét a környezetvédelmi előírások megszegésével folytatja (a továbbiakban együtt: jogsértő tevékenység) az e törvényben foglalt és a külön jogszabályokban meghatározott (büntetőjogi, polgári jogi, államigazgatási jogi stb.) felelősséggel tartozik. (2) A jogsértő tevékenység folytatója köteles a) az általa okozott környezetveszélyeztetést, illetőleg környezetszennyezést megszüntetni, illetőleg környezetkárosítást abbahagyni; b) az általa okozott károkért helytállni; c) a tevékenységet megelőző vagy a külön jogszabály szerint meghatározott környezeti állapotot helyreállítani. (3) A (2) bekezdés a) pontjában foglalt intézkedés elmaradása vagy eredménytelensége esetén az erre jogosult hatóság, illetve a bíróság a tevékenység folytatását korlátozhatja, az általa megállapított feltételek biztosításáig felfüggesztheti vagy megtilthatja.
102. § (1) A jogsértő tevékenységért való felelősség a büntetőjogi és szabálysértési jogi felelősség kivételével - az ellenkező bizonyításáig - annak az ingatlannak a tulajdonosát és birtokosát (használóját) egyetemlegesen terheli, amelyen a tevékenységet folytatják, illetőleg folytatták.
106. § (1) Aki jogszabályban, illetve hatósági határozatba foglalt, a környezet védelmét szolgáló előírást megszeg, vagy azokban megállapított határértéket túllép - az általa okozott környezetszennyezés, illetőleg környezetkárosítás mértékéhez, súlyához és ismétlődéséhez igazodó - környezetvédelmi bírságot köteles fizetni. (2) A környezetvédelmi bírságot a környezet igénybevételi járulékon és a környezetterhelési díjon felül kell megfizetni. A környezetvédelmi bírság adók módjára behajtandó köztartozás.
107. § A környezetvédelmi bírság nem mentesít a büntetőjogi, a szabálysértési, továbbá a kártérítési felelősség, valamint a tevékenység korlátozására, felfüggesztésére, tiltására, illetőleg a megfelelő védekezés kialakítására, a természetes vagy korábbi környezet helyreállítására vonatkozó kötelezettség teljesítése alól.

A hulladékgazdálkodásról szóló 2000. évi XLIII. törvény (Hgt.)
1. § E törvény célja a) az emberi egészség védelme, a természeti és az épített környezet megóvása, a fenntartható fejlődés biztosítása és a környezettudatos magatartás kialakítása a hulladékgazdálkodás eszközeivel; b) a természeti erőforrásokkal való takarékoskodás, a környezet hulladék által okozott terhelésének minimalizálása, szennyezésének elkerülése érdekében a hulladékkeletkezés megelőzése (a természettől elsajátított anyag minél teljesebb felhasználása, hosszú élettartamú és újrahasználható termékek kialakítása), a képződő hulladék mennyiségének és veszélyességének csökkentése, a keletkező hulladék minél nagyobb arányú hasznosítása, a fogyasztás-termelés körforgásban tartása, a nem hasznosuló, vissza nem forgatható hulladék környezetkímélő ártalmatlanítása.
3. § E törvény alkalmazásában a) hulladék: bármely, az 1. számú melléklet szerinti kategóriák valamelyikébe tartozó tárgy vagy anyag, amelytől birtokosa megválik, megválni szándékozik, vagy megválni köteles; c) települési hulladék: a háztartásokból származó szilárd vagy folyékony hulladék, illetőleg a háztartási hulladékhoz hasonló jellegű és összetételű, azzal együtt kezelhető más hulladék; f) termelő: akinek a tevékenysége során a hulladék keletkezik vagy tevékenysége következtében a hulladék jellege és összetétele megváltozik; g) hulladékkezelő: aki a hulladékot gazdasági tevékenysége körében a hulladék birtokosától átveszi, kezeli; h) hulladékgazdálkodás: a hulladékkal összefüggő tevékenységek rendszere, beleértve a hulladék keletkezésének megelőzését, mennyiségének és veszélyességének csökkentését, kezelését, ezek tervezését és ellenőrzését, a kezelő berendezések és létesítmények üzemeltetését, bezárását, utógondozását, a működés felhagyását követő vizsgálatokat, valamint az ezekhez kapcsolódó szaktanácsadást és oktatást; j) hasznosítás: a hulladéknak vagy valamely összetevőjének a termelésben vagy a szolgáltatásban - a 4. számú mellékletben felsorolt eljárások valamelyikének alkalmazásával - történő felhasználása; l) kezelés: a hulladék veszélyeztető hatásainak csökkentésére, a környezetszennyezés megelőzésére és kizárására, a termelésbe vagy a fogyasztásba történő visszavezetésére irányuló tevékenység, valamint a kezelést megvalósító eljárás alkalmazása, beleértve a kezelőlétesítmények utógondozását is; m) gyűjtés: a hulladék rendezett összeszedése, válogatása a további kezelésre történő elszállítás érdekében; n) begyűjtés: a hulladéknak a hulladék birtokosaitól történő átvétele a hulladék birtokosa vagy a begyűjtő telephelyén, továbbá a begyűjtőhelyen (gyűjtőpontokon, hulladékgyűjtő udvaron, tároló-, kezelőtelepen) és a további kezelés érdekében történő összegyűjtés, válogatás a begyűjtő telephelyén; o) szállítás: a hulladék telephelyen kívüli mozgatása, beleértve a szállítmányozást és a fuvarozást is; p) előkezelés: a hulladék begyűjtését, tárolását, hasznosítását, illetőleg ártalmatlanítását elősegítő, azok biztonságát növelő, a környezetterhelést csökkentő tevékenység, amely a hulladék fizikai, kémiai, biológiai tulajdonságainak megváltoztatásával jár; q) tárolás: a hulladéknak termelője által a környezet veszélyeztetését kizáró módon végzett, három évnél rövidebb ideig tartó elhelyezése;
5. § (1) Minden tevékenységet úgy kell megtervezni és végezni, hogy az a környezetet a lehető legkisebb mértékben érintse, illetve a környezet terhelése és igénybevétele csökkenjen, ne okozzon környezetveszélyeztetést, illetve környezetszennyezést, biztosítsa a hulladékképződés megelőzését, a keletkező hulladék mennyiségének és veszélyességének csökkentését, a hulladék hasznosítását, környezetkímélő ártalmatlanítását. (7) Tilos a hulladékot elhagyni, - a gyűjtés, begyűjtés, tárolás, lerakás szabályaitól eltérő módon - felhalmozni, ellenőrizetlen körülmények között elhelyezni, kezelni.
14. § (1) Hulladékkezelési tevékenységnek minősül a hulladék gyűjtése, begyűjtése, szállítása, előkezelése, tárolása, hasznosítása, ártalmatlanítása. (2) Hulladékkezelési tevékenység - ha törvény, kormányrendelet vagy miniszteri rendelet ettől eltérően nem rendelkezik - kizárólag a környezetvédelmi hatóság engedélyével végezhető. (3) A hulladékkezelésből származó hulladékokra a hulladékkezelő köteles betartani a hulladék termelőjére megállapított kötelezettségeket. (4) A hulladékkezelő köteles a hulladék birtokosa számára előírt nyilvántartás és adatszolgáltatás elvégzésén túl a birtokába került, átvett hulladékokra és az általa végzett kezelésre vonatkozó adatokat is külön jogszabályban meghatározott módon nyilvántartani és a hatóságoknak adatot szolgáltatni. (5) A hulladékkezeléshez használt technológia, berendezés, eszköz, anyag alkalmazását, forgalmazását jogszabály engedélyhez vagy alkalmassági vizsgálathoz, illetőleg minősítéshez kötheti.
15. § (1) A hulladék további kezelésének megfelelő elkülönített gyűjtése a hulladék termelőjének vagy birtokosának kötelezettsége. A hulladék telephelyen belüli - a környezet veszélyeztetését kizáró módon történő - gyűjtése a külön jogszabályokban meghatározott feltételekkel, környezetvédelmi hatósági engedély nélkül végezhető. (2) A begyűjtés során a hulladékkezelő a hulladékot a hulladék termelőitől vagy más birtokosaitól rendszeresen összeszedi és elszállítja a begyűjtőhelyre, a hasznosítás vagy ártalmatlanítás helyére, illetőleg a hulladékot átveszi a hulladékok birtokosaitól a begyűjtőhelyeken, gyűjtőpontokon. (3) A hulladékbegyűjtési tevékenység végzése környezetvédelmi hatósági engedélyhez kötött. (5) A hulladékkezelő begyűjtőhelyet önálló telephelyként vagy telephelyen belüli gyűjtőhelyként hatósági engedély birtokában létesíthet és üzemeltethet, ahol a hasznosítást vagy ártalmatlanítást megelőzően a hulladékot elszállításig tárolják, esetenként előkezelik, illetve további kezelésre, hasznosításra előkészítik.
16. § (1) Hulladékot úgy kell szállítani, hogy annak során a környezet ne szennyeződjék. Szállításból eredő szennyeződés esetén a szállító - a 13. § (5) bekezdésben meghatározottak figyelembevételével - a hulladék eltakarításáról, a terület szennyeződésmentesítéséről, valamint az eredeti környezeti állapot helyreállításáról köteles gondoskodni. (3) Gazdálkodó szervezet üzletszerűen, rendszeresen hulladékszállítási tevékenységet csak a külön jogszabályokban meghatározott feltételekkel, a környezetvédelmi hatóság engedélyével folytathat.
18. § (1) A hulladék hasznosítása történhet a) a hulladék anyagának termelésben, szolgáltatásban történő ismételt felhasználásával (újrafeldolgozás); b) a hulladék valamely újrafeldolgozható összetevőjének leválasztásával és alapanyaggá alakításával (visszanyerés); (4) Hulladékhasznosító létesítmény csak a külön jogszabályban meghatározott feltételekkel és a környezetvédelmi hatóság engedélyével létesíthető.
40. § (1) A hulladékgazdálkodási igazgatás körébe tartozik: b) a hulladékgazdálkodási hatósági tevékenység ellátása, így különösen - az e törvényben, valamint külön jogszabályokban meghatározott szabályok szerinti - hatósági engedélyezési, ellenőrzési feladatok meghatározása és ellátása, a környezetért való közigazgatási jogi felelősség érvényesítése; (2) A hulladékgazdálkodási igazgatás feladatait a Kvt., valamint az e törvény és más jogszabályok rendelkezései alapján a környezetvédelmi és vízügyi miniszter irányítása alatt álló hivatali szervezet, az Országos Környezetvédelmi, Természetvédelmi és Vízügyi Főfelügyelőség (a továbbiakban: Főfelügyelőség), az Országos Környezetvédelmi, Természetvédelmi és Vízügyi Főigazgatóság (a továbbiakban: Főigazgatóság), a felügyelőségek, az igazgatóságok, illetőleg a települési önkormányzat és szervei, valamint a jegyzők látják el.
41. § (1) Hulladékgazdálkodási ügyekben - ha törvény vagy kormányrendelet másképpen nem rendelkezik - az elsőfokú hatósági hatáskört a felügyelőség gyakorolja.
44. § (1) A hulladékgazdálkodásra vonatkozó jogszabályok és hatósági előírások megtartását a környezetvédelmi hatóság rendszeresen ellenőrzi. Ennek során az e törvényben és más jogszabályban előírt kötelező és rendszeres adatszolgáltatásokon kívül is tájékoztató adatot, összefoglalót, jelentést kérhet kötelezettségei teljesítéséről a hulladék termelőjétől, birtokosától, illetve a hulladékkezelőtől. (2) A környezetvédelmi hatóság a gyártónál, a forgalmazónál, a hulladék termelőjénél, birtokosánál, kezelőjénél rendszeres helyszíni ellenőrzést végez. A rendszeres ellenőrzések mellett bármikor végezhető rendkívüli helyszíni ellenőrzés. A helyszíni ellenőrzés az ellenőrzés foganatosítását közvetlenül megelőző bejelentést követően hajtható végre. (3) Helyszíni ellenőrzés előzetes bejelentés nélkül is végrehajtható akkor, ha azt környezetvédelmi vagy közegészségügyi veszélyhelyzet teszi szükségessé vagy a hulladék kezelésével kapcsolatos súlyos kötelezettségszegés alapos gyanúja áll fenn. (4) A hatósági helyszíni ellenőrzést az érintett tűrni köteles.
45. § (1) A környezetvédelmi hatóság a jogszabályban meghatározott előírások teljesítése érdekében az ügyfeleket kötelezi a) a jogszabályban foglalt vagy hatósági határozatban meghatározott kötelezettségek betartására, ha az előírások megszegését vagy teljesítésük elmulasztását észleli; b) a környezetet veszélyeztető, szennyező, károsító tevékenység felfüggesztésére, abbahagyására, az eredeti állapot helyreállítására; c) a környezet szennyeződése esetében olyan intézkedés megtételére, amely azt csökkenti vagy megszünteti, a környezet károsodását kizárja. (2) A környezetvédelmi hatóság - az (1) bekezdésben foglaltakon túlmenően - korlátozza, felfüggeszti, illetőleg megtiltja a környezetvédelmi hatóság engedélyéhez kötött tevékenység engedélytől eltérő vagy engedély nélküli folytatását, a környezetet károsító vagy súlyosan veszélyeztető hulladékgazdálkodási tevékenységet. A határozat - fellebbezésre tekintet nélkül - azonnal végrehajthatóvá nyilvánítható.
46. § (1) Aki tevékenységével vagy mulasztásával a hulladékgazdálkodási jogszabályokban, vagy reá vonatkozó hatósági határozatban foglalt kötelezettségét megszegi és ezzel a környezetet veszélyezteti, szennyezi vagy károsítja, vagy tevékenységét a környezetvédelmi előírások megszegésével folytatja (a továbbiakban együtt: jogellenes tevékenység) az e törvényben, illetőleg a külön jogszabályokban foglaltak szerinti (büntetőjogi, polgári jogi, közigazgatási jogi stb.) felelősséggel tartozik. (2) A jogellenes tevékenységet folytató köteles a) az általa okozott környezetveszélyeztetést, illetőleg környezetszennyezést megszüntetni, illetőleg környezetkárosítást abbahagyni; b) az általa okozott károkért helytállni; e) a tevékenységet megelőző környezeti állapotot helyreállítani. (4) A jogellenes tevékenységért való közigazgatási felelősség - az ellenkező bizonyításáig - annak az ingatlannak a tulajdonosát és birtokosát (használóját) egyetemlegesen terheli, amelyen a tevékenységet folytatják, illetőleg folytatták. (7) Mindazokban az esetekben, amikor a törvény rendelkezései szerint a hulladékgazdálkodás egyes feladatai elvégzésére kötelezett személye nem állapítható meg, az állam köteles e tevékenységeket az ember és az élővilág egészségének megőrzése, illetve a környezeti károsodás elkerülése érdekében ellátni. Ez a kötelezettség nem érinti az állam esetleges későbbi visszkereseti igényeit.
49. § (1) Aki tevékenységével vagy mulasztásával a) a hulladékgazdálkodással kapcsolatos jogszabályok vagy a reá vonatkozó hatósági határozat előírásait megsérti, illetve azokban foglalt kötelezettségének nem vagy nem megfelelően tesz eleget, b) a hatósági engedélyhez, hozzájáruláshoz, bejelentéshez kötött hulladékgazdálkodási tevékenységet engedély, hozzájárulás vagy bejelentés nélkül vagy attól eltérően végez, c) a hulladékgazdálkodásra vonatkozó előírások megsértésével a környezetet veszélyezteti, károsítja, hulladékgazdálkodási bírságot köteles fizetni. (2) A hulladékgazdálkodási bírságot a környezetvédelmi hatóság szabja ki. (3) A bírság kiszabására a környezetvédelmi hatóságnak az (1) bekezdésben meghatározott cselekményről való tudomásszerzésétől számított egy éven túl nincs lehetősége. A cselekmény elkövetésétől számított öt éven túl nem szabható ki bírság, kivéve, ha a cselekmény jogszerűtlen állapot fenntartásával valósul meg. Ebben az esetben az elévülés mindaddig nem kezdődik meg, amíg a jogszerűtlen állapot fennáll. (5) A hulladékgazdálkodási bírság nem mentesít a büntetőjogi, a szabálysértési, továbbá a kártérítési felelősség, valamint a tevékenység korlátozására, felfüggesztésére, tiltására, illetőleg a megfelelő védekezés kialakítására, a természetes vagy korábbi környezet helyreállítására vonatkozó kötelezettség teljesítése alól. (6) A jogerősen kivetett hulladékgazdálkodási bírság adók módjára behajtható köztartozás.
51. § (1) A hulladék termelője, birtokosa és kezelője a külön jogszabályokban meghatározott módon és tartalommal köteles a tevékenysége során keletkező, más birtokostól átvett vagy másnak átadott hulladék mennyiségét és összetételét fajtánként nyilvántartani, az általa végzett kezelésről, a kezelt és a kezelés eredményéből származó hulladékokról nyilvántartást, a kezelőlétesítmények működéséről üzemnaplót vezetni, és ezekről a hatóságoknak bejelentést tenni.
4. számú melléklet 2000. évi XLIII. törvényhez
E melléklet célja a hulladék hasznosítását célzó műveletek felsorolása, ahogy azok a gyakorlatban előfordulnak. A törvény 5. §-ával összhangban a hasznosítás csak az ember egészsége és az épített és természeti környezet veszélyeztetése kizárásával - a külön jogszabályokban meghatározott feltételek betartásával - végezhető, és csak az ezeknek megfelelő eljárások alkalmazhatók.
Hulladékhasznosítást szolgáló műveletek:
R4  Fémek és fémvegyületek visszanyerése, újrafeldolgozása
R13  Tárolás az R1-R12 műveletek valamelyikének elvégzése érdekében (a képződés helyén történő átmeneti tárolás és gyűjtés kivételével)

Az európai uniós csatlakozással összefüggő egyes törvénymódosításokról, törvényi rendelkezések hatályon kívül helyezéséről, valamint egyes törvényi rendelkezések megállapításáról szóló 2004. évi XXIX. törvény 
141. § (1) Az állami és helyi önkormányzati szervek a panaszokat és a közérdekű bejelentéseket e törvény szerint kötelesek elintézni. (3) A közérdekű bejelentés olyan körülményre hívja fel a figyelmet, amelynek orvoslása, illetőleg megszüntetése a közösség vagy az egész társadalom érdekét szolgálja. A közérdekű bejelentés javaslatot is tartalmazhat. (4) Panasszal és a közérdekű bejelentéssel bárki - szóban, írásban vagy elektronikus úton - fordulhat a tárgykörben eljárásra jogosult szervhez. A szóbeli bejelentést az eljárásra jogosult szerv köteles írásba foglalni. (5) Ha a panaszt, illetőleg a közérdekű bejelentést nem az eljárásra jogosult szervhez tették meg, azt nyolc napon belül oda át kell tenni. Az áttételről a bejelentőt egyidejűleg értesíteni kell.
142. § (1) A panaszt és a közérdekű bejelentést a beérkezéstől számított harminc napon belül kell elbírálni. (2) Ha az elbírálást megalapozó vizsgálat előreláthatólag harminc napnál hosszabb ideig tart, erről a panaszost (bejelentőt) a panasz (bejelentés) beérkezésétől számított tizenöt napon belül - az elintézés várható időpontjának egyidejű közlésével - tájékoztatni kell. (4) Az eljárásra jogosult szerv a vizsgálat befejezésekor a megtett intézkedésről vagy annak mellőzéséről - az indokok megjelölésével - köteles a panaszost, illetőleg bejelentőt írásban vagy elektronikus úton haladéktalanul értesíteni.
143. § (1) A panasz, illetőleg a közérdekű bejelentés alapján - ha alaposnak bizonyul - gondoskodni kell a) a jogszerű, illetőleg a közérdeknek megfelelő állapot helyreállításáról vagy az egyébként szükséges intézkedések megtételéről; b) a feltárt hibák okainak megszüntetéséről; c) az okozott sérelem orvoslásáról, továbbá d) indokolt esetben a felelősségre vonás kezdeményezéséről. (2) A panaszost, illetőleg a bejelentőt - a (4) bekezdésben foglaltak kivételével - nem érheti hátrány a panasz, illetőleg a közérdekű bejelentés megtétele miatt.

A telepengedély alapján gyakorolható ipari és szolgáltató tevékenységekről, valamint a telepengedélyezés rendjéről szóló 80/1999. (VI.11.) Korm. rendelet (a továbbiakban: R.)
1. § (1) A rendelet hatálya kiterjed jogi személyekre, jogi személyiséggel nem rendelkező gazdasági társaságokra, természetes személyekre (egyéni vállalkozókra, bedolgozókra), bérmunkát, illetve aktív feldolgozást végzőkre, valamint a külföldi vállalkozások magyarországi fióktelepeire, amelyek e rendelet mellékletében felsorolt olyan ipari, szolgáltató, raktározási tevékenységet folytatnak, ahol a felhasznált és a technológia során keletkezett anyagok, illetőleg üzemeltetett berendezések miatt a végzett munkafolyamatok következményeként egészségártalom, tűz- és robbanásveszély, vagy zavaró környezeti hatásuk miatt levegő-, víz-, talajszennyezés, zajhatás léphet fel.
2. § (1) A rendelet mellékletében meghatározott tevékenységeket telepen vagy építményben, építményrészben, mint önálló rendeltetési egységben (a továbbiakban együtt: telep) csak telepengedély alapján lehet megkezdeni, vagy folytatni (a továbbiakban: telepengedély). (2) A telepengedélyt az ipari, szolgáltató tevékenység végzésére, valamint a környezetre és az egészségre veszélyes anyagok és készítmények raktározására használt telepre a tevékenység folytatója kérelmezi.
5. § (1) A jegyző az építésügyi hatóság szakhatósági állásfoglalása alapján a telepengedély kiadására vonatkozó döntése előtt köteles meggyőződni arról, hogy a helyi építési szabályzat, szabályozási terv, meghatározott övezeti besorolás, illetőleg azok hiányában az épített környezet alakításáról és védelméről szóló 1997. évi LXXVIII. törvény 18. §-ának (2) bekezdése szerint a kérelemben feltüntetett telepen az adott tevékenység végezhető-e.
7. § (1) A jegyző a telepengedélyt akkor adja meg, ha a szakhatósági hozzájárulások alapján megállapítja, hogy a telep, különösen műszaki szempontból megfelel a - környezetvédelmi, a vízügyi és az építésügyi követelményekre - vonatkozó jogszabályi előírásoknak, a tevékenység a telep környezetében élők szomszédjogi, birtokvédelmi értelemben vett nyugalmát nem zavarja, a dolgozók, a környezetben élők egészségét és a környezetet nem veszélyezteti. Az építésügyi és a környezetvédelmi szakhatóságok szakvéleménye alapján - az abban foglalt feltételekkel - ideiglenes vagy meghatározott időtartamra érvényes telepengedély is adható.
8. § (1) A jegyző a telepengedéllyel kapcsolatban az engedély megadásakor - vagy lakossági bejelentésre indított vizsgálat, illetve a hatósági ellenőrzések megállapításai alapján később is - megfelelő határidő kitűzésével kötelezheti a telepengedély jogosultját meghatározott átalakítások vagy változtatások elvégzésére, illetve intézkedések megtételére.
8. § (5) A jegyző a tevékenység engedély nélkül történő gyakorlását azonnal végrehajtható határozattal megtiltja. (Hatályon kívül helyezte a 227/2005. (X. 13.) Korm. r. 31. § (1) c). Hatálytalan: 2005. XI. 1-től.)
9. § (3) A jegyző a munkavállalók, a telep környezetében élők életének, egészségének, testi épségének veszélyeztetése, a környezet aránytalan igénybevételének, terhelésének és szennyezésének csökkentése, a környezet károsodásának megelőzése, épségének megőrzése miatt, továbbá nagy kárral fenyegető veszély elhárítása érdekében a telepengedélyezési eljárásban hozott határozatainak azonnali végrehajtását rendelheti el.

A levegő védelmével kapcsolatos egyes szabályokról szóló 21/2001. (II. 14.) Korm. rendelet
11. § (1) Hulladékok nyílt téri, illetőleg háztartási tüzelőberendezésben történő égetése tilos.
22. § (1) Eseti légszennyezési bírság megfizetésére köteles az a természetes vagy jogi személy, jogi személyiséggel nem rendelkező szervezet, aki vagy amely a levegővédelmi követelményeket nem tartja be, illetve megszegi. (2) A bírságot a környezetvédelmi hatóság a 8. számú mellékletben meghatározott esetekben, a megjelölt összegek 25-100%-a között a mulasztás körülményeinek, súlyosságának, időtartamának és ismétlődésének egyedi mérlegelésével, kötelezettségszegésenként külön-külön állapítja meg, és veti ki. (3) A bírságot megállapító határozattal egy időben a kötelezettségszegés megszüntetésére kötelező határozatot kell kiadni. A kötelezettséget megállapító határozatban megállapított teljesítési határidő elmulasztása esetén az eseti bírság ismételten kivethető.
23. § (4) A települési önkormányzat jegyzője b) hatáskörén belül a levegőtisztaság-védelmi előírások, tilalmak megszegőivel szemben a 8. számú melléklet szerinti bírságot szab ki és hatósági intézkedést kezdeményez, 8. számú melléklet a 21/2001. (II. 14.) Korm. rendelethez: A levegővédelmi követelmények megszegőivel szemben alkalmazható levegőtisztaság-védelmi bírságok esetei és legnagyobb mértéke
Az egyes pontokban meghatározott bírság megfizetésére köteles, aki (amely szervezet):
14. Bármely anyagot e jogszabály előírásait megszegve, illetőleg engedély nélkül a nyílt téren vagy háztartási tüzelőberendezésben éget  300 000 Ft.

A környezetvédelmi és vízügyi miniszter irányítása alá tartozó központi és területi államigazgatási szervek feladat- és hatásköréről szóló 276/2005. (XII. 20.) Korm. rendelet 
8. § (1) A Felügyelőség állami feladatként ellátandó alaptevékenysége körében a (2)-(7) bekezdésekben foglalt feladatokat lát el. (2) Ha jogszabály másként nem rendelkezik, gyakorolja a külön jogszabályban meghatározott elsőfokú a) környezetvédelmi, b) természetvédelmi, c) tájvédelmi és d) vízügyi hatósági, szakhatósági jogköröket. (8) A Felügyelőség b) segíti az illetékességi területén működő önkormányzatokat környezetvédelmi, természetvédelmi és vízügyi hatósági feladataik ellátásában;
9. § A Felügyelőség a 8. §-ban foglaltakon túl e) ellátja mindazokat a feladatokat, amelyeket jogszabály a feladatkörébe utal.

A felszín alatti vizek védelméről szóló 219/2004. (VII. 21.) Korm. rendelet
3. § E rendelet alkalmazásában:
36. szennyezés: szennyező anyag, illetve energia közvetlen vagy közvetett bevezetése a környezetbe, amely káros lehet a földtani közeg, felszín alatti víz állapotára, az emberi egészségre, az ökoszisztémákra, a környezethasználatokra vagy az anyagi tulajdonra, illetve rontja, vagy zavarja a környezet élvezetét;
38. szennyező anyag: minden anyag, ami nem természetes okból a földtani közegbe, illetve a felszín alatti vízbe kerülve szennyezést, illetve vízminőségromlást okozhat, ilyenek különösen az e rendelet 1. számú mellékletében szereplő anyagok;
10. § (1) A felszín alatti vizek jó minőségi állapotának biztosítása érdekében tevékenység a) végzése során szennyező anyag, illetve lebomlása esetén ilyen anyagok keletkezéséhez vezető anyagok használata, illetve elhelyezése csak műszaki védelemmel folytatható;
19. § (1) A tevékenységet folytató az általa okozott, vagy az üzemszerű működésén kívülálló okokból bekövetkező szennyezést, károsodást haladéktalanul köteles bejelenteni a felügyelőségnek. Egyidejűleg köteles azonnal befejezni a szennyező, károsító tevékenységet és köteles gondoskodni a kárenyhítést szolgáló intézkedések megkezdéséről, illetve azonnal meg kell kezdenie a külön jogszabályban foglaltaknak megfelelően a vízminőségi kárelhárítást. (2) A felügyelőség a földtani közeg, felszín alatti víz terhelésére, minőségének veszélyeztetésére, szennyezésére, károsítására vonatkozó, birtokába került információkat kivizsgálja a hatósági intézkedés igényének megállapítása és a hatósági eljárás megalapozása érdekében. (3) A kivizsgálást, az adat, információ beérkezésétől számítva 30 napon belül meg kell kezdeni, határidejét - az e rendeletben szabályozott esetek kivételével - a felügyelőség a kockázat mérlegelése alapján legfeljebb 90 napban állapítja meg. (4) A felügyelőség a kivizsgálás keretében elrendelheti a 16. § (2) bekezdése szerinti bejelentés, adatszolgáltatás 30 napon belül történő benyújtását, amennyiben a hatóság tudomására jutott adatok a tevékenység folytatójával kapcsolatosak, annak azonosítását lehetővé teszik és a tevékenység folytatójának adatszolgáltatási kötelezettségére előírt határidő még nem járt le, vagy a tevékenység folytatója nem tartozik a bejelentésre kötelezettek közé. (5) A felügyelőség a tudomására jutott adatok alapján, a kivizsgálás keretében, ha szükséges tárgyalást, helyszíni szemlét tart, szennyezettség valószínűsíthetősége esetén az érintett hatóság bevonásával a 6. számú melléklet szerinti jegyzőkönyvet készít. (6) A szennyezettség valószínűsíthető: a) a szennyezőforrások, a potenciális szennyezőforrások kibocsátásai, jellemzői, a tevékenység nagyságrendje alapján, vagy b) a terület szennyezettségére vonatkozó információk alapján: ba) ha a szennyezettség mértéke talaj esetén - a bb) pontban foglalt eltéréssel - 0,2 méter alatt legalább öt mintában, felszín alatti víz és talajnak nem minősülő földtani közeg esetén legalább egy ponton egy mintában, vagy bb) termőföld talajában legalább öt mintában a szennyező anyag koncentrációja meghaladja a (B) szennyezettségi határértéket. (7) A felügyelőség a tevékenységre vonatkozó követelmények, továbbá annak a földtani közegre, felszín alatti vízre gyakorolt hatásának ellenőrzése céljából mérést, vizsgálatot végezhet vagy az engedélyessel végeztethet. (8) A felügyelőség a kivizsgálás és a felszín alatti víz és a talaj védelmével összefüggésben jogszabályok által közreműködésre feljogosított szakhatóságok véleménye és a rendelkezésére álló adatok alapján mérlegeli, hogy a szennyezettség intézkedést igényel-e. A (6) bekezdés ba) és bb) pontja esetében a felügyelőség köteles intézkedni. (9) A kivizsgálás alapján a felügyelőség dönt a) az adatszolgáltatásban foglalt adatok megfelelőségéről; b) az ügynek az engedélyező hatósághoz történő áttételéről;c) rendkívüli, előre nem látható környezeti események vagy rendkívüli mértékű, azonnali beavatkozást igénylő szennyezés esetén a szükséges kárelhárítással (különösen a vízminőségi kárelhárítással) összefüggő, külön jogszabályok szerinti intézkedésről; d) a szükséges felügyelőségi intézkedés, eljárás megindításáról, így különösen az e rendelet 13. §-a szerinti tartalommal történő engedélyezés alá vonásról a felügyelőség által saját hatáskörben kiadott határozattal, a kármentesítés bármely szakaszának elrendeléséről, valamint a Kvt. 73. § alapján a környezetvédelmi felülvizsgálatról vagy arról, hogy a tudomására jutott adatok további intézkedést nem igényelnek. (10) A felügyelőség a környezetvédelmi követelmények érvényre juttatása érdekében, határidő megállapításával műszaki intézkedésre vagy intézkedési terv készítésére és annak betartására kötelezheti a tevékenység folytatóját.
21. § (1) A már bekövetkezett pontszerű szennyező forráshoz tartozó valószínűsíthető szennyezettség esetén a 19. § (9) bekezdésében foglaltak figyelembevételével a köz érdekében kármentesítést kell végezni.
36. § (1) A tevékenységet folytató a) a 10. § és a 11. § szerinti tilalmak megszegése, d) a 10. § és a 11. § szerinti előírások megszegése miatt felszínalattivíz-védelmi bírságot (a továbbiakban: bírságot) köteles fizetni.
38. § (1) A felügyelőség a 36. § (1) bekezdés szerinti bírságot az e rendelet 11. számú melléklete szerinti számításokhoz szükséges, hivatalból rendelkezésére álló, továbbá számára a tevékenységet folytató által szolgáltatott alapadatok ismeretében állapítja meg.
1. számú melléklet a 219/2004. (VII. 21.) Korm. rendelethez A SZENNYEZŐ ANYAGOK JEGYZÉKEI A Tanács 80/68/EGK irányelvének melléklete, továbbá az Európai Parlament és Tanács 2000/60/EK irányelv VIII. melléklete szerint
Az I. Jegyzék a következőkben felsorolt anyagféleségekhez és csoportokhoz tartozó meghatározott anyagokat tartalmazza azok kivételével, amelyek toxicitás, lebomlás és az emberi szervezetben való felhalmozódás szempontjából kis kockázatot jelentenek és nem sorolandók az I. Jegyzékbe.
Azok az anyagok, amelyek a toxicitás, a lebomlás és élő szervezetbe való felhalmozódás szempontjából a II. Jegyzéknek felelnek meg, a II. Jegyzékbe sorolandók. I. Jegyzék a veszélyességük alapján K1 minősítésű anyagokra
6. Kadmium és vegyületei.
7. Ásványolajok és más szénhidrogének, különösen a perzistens szénhidrogének.
II. Jegyzék a veszélyességük alapján K2 minősítésű anyagokra
A II. Jegyzék a következőkben felsorolt anyagféleségekhez és csoportokhoz tartozó egyes anyagokat és anyagkategóriákat tartalmazza, amelyek a felszín alatti vízre káros hatást fejthetnek ki.
1. Az I. Jegyzékben nem szereplő félfémek és fémek, valamint vegyületeik, különösen a következő fémek és félfémek: 2. Réz 5. Ólom

Az Önkormányzat Képviselő Testületének a közterület használat engedélyezésével kapcsolatos eljárás szabályainak egységes szerkezetbe foglalásáról szóló 10/1999. (VI.18.) sz. rendelete
1.§ (2) Belterületen, továbbá külterületi lakott helyen közterületet elfoglalni, illetve rendeltetésétől eltérően használni csak engedély alapján lehet.
2. § (1) A közterület rendeletetésétől eltérő használatához (a továbbiakban: közterület használat) engedély szükséges.
3. §. A közterület használat engedélyezésével kapcsolatos ügyekben hatáskörrel a polgármester rendelkezik.
11. § (6) A Nagyközség közterületein fémhulladék lerakása, tárolása  T I L O S!