Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának
Jelentése
az OBH 3184/2005. számú ügyben

Előadók:  dr. Sipos Beáta
dr. Szántó Eszter
A vizsgálat megindulása
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa és munkatársai 2005. májusában általános vizsgálatot végeztek Fejér megyében. Ennek keretében - az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény (a továbbiakban: Obtv.) 16. § (2) bekezdése alapján - került sor a Fejér Megyei Ápoló-Gondozó Otthon (2433 Sárosd, Szabadság tér 1.) helyszíni vizsgálatára, 2005. május 4-én.

Érintett alkotmányos jogok
A Magyar Köztársaság Alkotmánya
2. § (1) A Magyar Köztársaság független, demokratikus jogállam.
54. § (1) A Magyar Köztársaságban minden embernek veleszületett joga van az élethez és az emberi méltósághoz, amelyektől senkit nem lehet önkényesen megfosztani.
57. § (5) A Magyar Köztársaságban a törvényben meghatározottak szerint mindenki jogorvoslattal élhet az olyan bírósági, közigazgatási és más hatósági döntés ellen, amely a jogát vagy jogos érdekét sérti. 
64. § A Magyar Köztársaságban mindenkinek joga van arra, hogy egyedül vagy másokkal együttesen írásban kérelmet vagy panaszt terjesszen az illetékes állami szerv elé.
70/D. § (1) A Magyar Köztársaság területén élőknek joguk van a lehető legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez.
70/E. § (1) A Magyar Köztársaság állampolgárainak joguk van a szociális biztonsághoz; öregség, betegség, rokkantság, özvegység, árvaság és önhibájukon kívül bekövetkezett munkanélküliség esetén a megélhetésükhöz szükséges ellátásra jogosultak. (2) A Magyar Köztársaság az ellátáshoz való jogot a társadalombiztosítás útján és a szociális intézmények rendszerével valósítja meg.

Az ügy jogszabályi háttere
1993. évi III. törvény a szociális igazgatásról és szociális ellátásokról (Szt.)
1990. évi LXV. törvény a helyi önkormányzatokról (Ötv.)
29/1993. (II. 17.) Korm. rendelet a személyes gondoskodást nyújtó szociális ellátások térítési díjáról
1/2000. (I. 7.) SzCsM rendelet a személyes gondoskodást nyújtó szociális intézmények szakmai feladatairól és működésük feltételeiről
9/1999. (XI. 24.) SzCsM rendelet a személyes gondoskodást nyújtó szociális ellátások igénybevételéről
188/1999. (XII. 16.) Kormányrendelet a személyes gondoskodást nyújtó szociális intézmény és falugondnoki szolgálat működésének engedélyezéséről, továbbá a szociális vállalkozás engedélyezéséről

A vizsgálat megállapításai
A sárosdi idősek otthona egy Mária Terézia korában épült Esterházy kastélyban található négy hektár alapterületű ingatlanon. A kastélyban 1949-től működik idősek otthona, amely eredetileg 60 fő elhelyezését szolgálta. Ma, a megyei fenntartású intézmény a 2008. december 31-ig kiadott ideiglenes működési engedély (száma: 03/1630-4/2003.) szerint 136 fő befogadására alkalmas.
Az intézmény ellátási területe Fejér megye. A megyében még egy megyei önkormányzati fenntartású idősek otthona található; Mezőszilason. A rendelkezésemre bocsátott iratanyagból az tűnik ki, hogy a 2004. március 1-jétől hatályos Alapító okirat (amelyet a Fejér Megyei Közgyűlés 40/2004. (II. 19.) K.h.sz. határozatával fogadott el) értelmében az intézmény működési területe Fejér megye, Székesfehérvár és Dunaújváros megyei jogú városokkal együtt. Ennek ellenkező információt kaptunk viszont az igazgatótól, aki arról tájékoztatott, hogy az említett két megyei jogú város nem tartozik az ellátási területhez. Erre utal a 2003. október 10-én kelt működési engedélyt kiadó határozat is, mely szerint az intézmény ellátási területe Fejér megye Székesfehérvár és Dunaújváros kivételével. Az ellentmondást az ellenőrzése alkalmával a megyei közigazgatási hivatal is észlelte, és a működési engedély módosítására felhívta a figyelmet. Beszerzett információink szerint a fenntartó ez ideig nem kezdeményezte a működési engedély módosítását, így jelenleg sem tisztázott pontosan az ellátási terület kérdése.
Az ingatlan kerítéssel körbe van kerítve, a kapu este 22 h-ig nyitva van, ezen szabadon lehet ki-be közlekedni gyalogosan és gépjárművel. A bejárat mellett egy portaépület áll, az intézménynek azonban nincs portás alkalmazottja. Az egyik ellátott, egy idős férfi szokott a portán tartózkodni napközben, a feladata ellátásáért díjazásban részesül. Külön portaszolgálatuk tehát nincs.
A vizsgálat megállapította, hogy a portaszolgálat vagy más ellenőrző rendszer kialakításának hiánya veszélyezteti az otthon lakóinak életét és testi épségét, és a gondozottak lehető legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez való alkotmányos jogával összefüggésben visszásságot okoz.
A főbejárat előtt közvetlenül egy forgalmasabb úttest van, mely balesetveszélyesnek tűnt, eddig ebből probléma nem adódott, mégis szükség lenne egy gyalogos átkelőhelyre az otthon bejáratánál.
Az intézmény egyrészt az „U” alakú egy emeletes kastélyban található, itt van a legtöbb lakószoba, az orvosi rendelő, a konyha, az étkező, a dohányzó - társalgó -, az elkülönítő betegszoba (fertőző betegek részére), a betegszobák, mellékhelyiségek, nővérszoba, illetve a tetőtérben az igazgatói iroda és irodai helyiségek. Másrészt az ingatlanon található még egy külön épület, amelyben 17 fő idős személy került elhelyezésre, kisebb, 2-3 ágyas lakószobákban. Továbbá van egy gazdasági épület, melyben két garázs, két raktár, egy mosoda és egy vasalóhelyiség lett kialakítva. Az intézménynek két gépkocsija van, az egyik az intézmény tulajdonában áll, a másik a megyei önkormányzaté, melynek az intézmény az üzemeltetője.
Az épületek fűtését három kazán biztosítja, az intézmény szennyvízhálózata a település szennyvíztisztító rendszerében van bekötve.
Az „U” alakú épület folyosója egy korábbi tornác befedésével és beüvegezésével alakult ki, amely az épület szárnyai mellett úgyszintén „U” alakban fut végig. Az udvarról a folyósóra - és innen a szobákba - öt helyen lehet bejutni. A folyosók megközelítése négy ponton kizárólag lépcsőn lehetséges, egy bejárathoz rámpa vezet, így az épület kerekesszékkel megközelíthető. Két folyosó járólappal van lefedve, az egyik linóleummal, az igazgató arról tájékoztatott, hogy az épület fokozatos – az intézmény anyagi helyzetétől függő – felújítása során célja a linóleum borítás járólapra történő cseréje. A folyosókon mindenhol kapaszkodók vannak felszerelve, rámpákon lehet bejutni a szobákba, illetve a mellékhelyiségekbe. Egyetlen helyet, a nővérszobát kizárólag lépcsőn lehet megközelíteni. Itt tárolják a gyógyszereket, úgy, hogy minden ellátott nevére külön dobozban vannak elhelyezve a számára előírt gyógyszerek.
Az otthonban 3 gondozási egység van, egy női, egy férfi és egy betegeknek kialakított részleg. A kastélyépületben található lakószobák/termek között egy 3 és egy 4 ágyasat láttunk, a gondozottak átlagosan azonban 8-10-12 ágyas termekben vannak elhelyezve. A kastély építészeti adottságai miatt a szobák az épület egyes szárnyaiban egymásból nyílnak, ezért az ajtókat néhol szekrényekkel, ággyal torlaszolják el. Ez azonban lehetetlen olyankor, amikor az adott – általában a folyosó végén található – szobáknak nincs a folyosóra nyíló ajtajuk, így azok csak másik szobán áthaladva közelíthetőek meg. Külön bejárattal csak néhány lakóhelyiség rendelkezik.
A vizsgálat megállapította, hogy az intézmény az épület jellegéből (kastélyépület) adódóan nem felel meg a jelenlegi funkciójának, a lakóhelyiségek rendkívül zsúfoltak. Nem valósul meg az a jogszabályban előírt kritérium, mely szerint „a bentlakásos intézményi lakószobában legfeljebb 4 személy helyezhető el. Ennél több személy csak kivételesen indokolt esetben lehet elhelyezni, de ilyen eset(ek)ben is biztosítani kell a jogszabályban előírt minimális m²-nyi lakóterület mértékét. E szerint a bentlakásos intézmény akkor alkalmas gondozási feladatok ellátására, ha a lakószobában egy ellátottra legalább 6 m²-nyi lakóterület, tíz ellátottra legalább 1 fürdőkád, vagy zuhanyzó biztosított.”
A szúfoltság, a tárgyi körülmények ilyen hiányosságai az ellátottak emberi méltósághoz, a lehető legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez, valamint a szociális biztonsághoz való jogaikkal kapcsolatban okoz alkotmányos visszásságot.
A szobákban minden ágyhoz tartozik egy saját kulccsal zárható kisebb szekrényrendszer, amely áll egy alul éjjeli szekrény-jellegű, felül akasztókkal ellátott részből, illetve az ágy felett egy kétajtós kisebb fiókos szekrényből. A lakószobákban szőnyegek vannak lefektetve, ott jártunkkor tisztaság volt – az igazgató tájékoztatása szerint minden nap takarítanak -, a szobák megvilágítását a plafonokra szerelt lámpákkal oldották meg. Tekintettel azonban a nagy belmagasságra az említett lámpák nem tudják bevilágítani a szobákat, több helyiségnek pedig csak a folyosóra nyílnak ablakai, ezért szép időben is félhomály van, természetes napfény ezeket e szobákat nem éri, a szellőztetésük is kizárólag a folyosóról oldható meg. Az ágyak mellett ún. éjjeli lámpákat nem láttunk. Az intézmény ezzel a gondozottak egészséges környezethez és a lehető legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez való jogával összefüggésben okoz visszásságot.
Személyes tárgy elvétve volt kitéve, a 17 férőhelyes kisebb épület 2 ágyas szobáiban láttunk fényképeket. A vizsgálat ideje alatt ebédidő volt, a szobák nagyrészt üresek voltak, egy-egy lakóval találkoztunk. Az 1/2000. (I.7.) SzCsM rendelet 4. § c) pontja előírja, hogy a személyes gondoskodást nyújtó intézményt úgy kell kialakítani, hogy bútorzata és berendezési, felszerelési tárgyai, az életvitelhez szükséges körülmények feleljenek meg az ellátottak életkori sajátosságainak, egészségi és mozgásállapotának. A vizsgálat azt állapította meg, hogy e jogszabályi előírásnak az otthon csak részben felel meg, mellyel az ellátottak emberi méltósághoz, valamint a szociális biztonsághoz való joga érvényesülését veszélyezteti.
A betegszobák szintén 8-10 ágyas helyiségek, az igazgató tájékoztatása szerint körülbelül 50 fekvőbeteget látnak el az otthonban. Míg 1984-ben még csak két betegszobára volt szükség, mostanra a jelenlegi kilenc sem elegendő! Ezekben a helyiségekben kórházi betegágyak vannak, melyeket Ausztriából adományként kapott az intézmény, a szobák fala csempézett. Tekintettel arra, hogy a betegek az ételt a szobában fogyasztják el, itt minden ágyban feküdtek, az igazgató csak úgy tudott áthaladni az egyik szobán, hogy arrébb tolta az egyik beteg ágyát, mely szintén a helyiség zsúfoltságát jelzi. Nővérhívó jelzőcsengőket sehol nem találtunk, egyik épületben sem szereltek fel ilyeneket.
A betegszobák zsúfoltsága, a nővérhívó jelzőcsengők hiánya az élethez és emberi méltósághoz, a lehető legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez, valamint a szociális biztonsághoz való jog sérelmét okozza.
A helyszíni vizsgálat során megtekintettük a mellékhelyiségeket, illetve a fürdőszobákat is. Minden helyiségben kapaszkodókat szereltek fel a mosdók előtt, amelyekre rátámaszkodhatnak a gondozottak. Egy olyan WC van az intézményben, amely a kerekesszékkel közlekedők számára használható, ennek az ülőkéje a vizsgálat idején le volt törve. A WC-k nemenkénti elkülönítése nem egyértelmű. Szappant, WC papírt, törölközőket nem láttunk kitéve. A 136 lakóra összesen 3 db kád és 6 db zuhanyzó jut, melyek nincsenek nemek szerint elkülönítve. A vizsgálat megállapította, hogy az intézmény nem felel meg az 1/2000. (I. 7.) SzCsM rendelet 41. § (4) bekezdésében foglaltaknak, mely szerint: „A bentlakásos intézmény akkor alkalmas gondozási feladatok ellátására, ha tíz ellátottra legalább egy fürdőkád vagy zuhanyzó, valamint nemenkénti illemhely jut.”
A zuhanyzóknak kb. 10 cm magas peremük van. Mivel a kisebb, 17 férőhelyes házban csak nők élnek, itt logikus módon megoldott, hogy csak nők használják. A zuhanyzókon egyik esetben sem volt elválasztó függöny felszerelve. A kastélyépület fürdőszobáiban külön kerekes székek is voltak, amelyeket a fürdetéshez használnak. A gondozottak havonta két tekercs WC papírt, egy szappant és egy üveg sampont kapnak a személyes tisztálkodására.
A kádak és zuhanyzók hiánya, a mellékhelyiségek nem egyértelmű elkülönítése, a zuhanytálcák magassága, a zuhanyzókban az intimitás alapfeltételéül szolgáló elválasztó függönyök hiánya az ellátottak emberi méltósághoz, valamint a szociális biztonsághoz való jogával összefüggésben visszásságot okoz.
Az Alkotmánybíróság több döntésében elemezte az emberi méltósághoz való jog tartalmát. A 64/1991. (XII. 17.) AB határozat értelmében: „Az emberi méltósághoz való jog azt jelenti, hogy van az egyén autonómiájának, önrendelkezésének egy olyan, mindenki más rendelkezése alól kivont magja, amelynél fogva - a klasszikus megfogalmazás szerint - az ember alany marad, s nem válhat eszközzé vagy tárggyá. A méltósághoz való jognak ez a felfogása különbözteti meg az embert a jogi személyektől, amelyek teljesen szabályozás alá vonhatók, nincs „érinthetetlen” lényegük. A méltóság az emberi élettel eleve együttjáró minőség, amely oszthatatlan és korlátozhatatlan, s ezért minden emberre nézve egyenlő. Az egyenlő méltósághoz való jog az élethez való joggal egységben azt biztosítja, hogy ne lehessen emberi életek értéke között jogilag különbséget tenni. Emberi méltósága és élete mindenkinek érinthetetlen, aki ember, függetlenül fizikai és szellemi fejlettségétől, illetve állapotától, és attól is, hogy emberi lehetőségéből mennyit valósított meg, és miért annyit. Egyetlen ember élethez való jogáról sem beszélhetünk úgy, hogy ne értenénk bele az élethez és méltósághoz való alanyi jogát. Az államnak az élethez való jogot biztosító kötelezettségei csupán ehhez járulnak, de a szubjektív jogot nem pótolják, s anélkül, tehát csak önmagukban, az élő emberekre nézve értelmetlenek is.”
Az ellátott idősek élelmezését - hasonlóan az összes többi megyei intézményhez - a SODEXHO Magyarország Kft. biztosítja. A cég bérbe vette az intézmény konyháját, ahol saját munkatársai főznek, továbbá alkalmazásban áll egy élelmezésvezető is. Az étkeztetés három alkalommal, cukorbetegek esetén 5-6 alkalommal történik, napi egyszeri meleg étel felszolgálásával. Az étrend összeállításakor figyelemmel vannak a különböző diétás étrendet igénylőkre, így külön étrend van a cukorbetegek, a lisztérzékenyek számára, továbbá van húsmentes, illetve vegyes diéta, és pépesítik is az ételeket.
Külön étkező áll az ellátottak és a személyzet rendelkezésére. A lakók több - nemenkénti -turnusban esznek, mivel az étkezőben nincs elegendő hely, hogy a nem fekvőbeteg lakók együtt leüljenek enni. Az ebédlő nagysága a gondozotti létszámhoz viszonyítva nem elegendő. A működési engedélyt kiadó közigazgatási hivatal felhívta a fenntartót, hogy 2007. december 31-ig alakítsa ki a létszámnak megfelelő nagyságú étkezőt. A turnusváltást csengőhang jelzi. Az igazgató tájékoztatása szerint az elkövetkezendő hónapokban az étkezőt felújítják, a linóleum padlót járólapra cserélik, valamint a falakat is csempével fedik le, az eddigi egy ajtón túl pedig további két ajtót nyitnak a folyosóról az étkező felé, a torlódások elkerülése érdekében.
Korábban működött büfé a kastélyépületben, jelenleg egy italautomata üzemel a dohányzóban, amelyből üdítőt, illetve meleg italokat lehet vásárolni. Ezen felül egy cukrász jár rendszeresen az intézménybe, akitől süteményeket vehetnek a gondozottak.
Az intézményben 72 nő és 64 férfi él, az átlagéletkor 70 év. Az ellátottak között vannak 40-50 évesek is. Jelentős problémát okoz az alkoholbetegek jelenléte az otthonban, a mindennapi együttélés során több konfliktus ebből adódik. Számos ellátott panaszkodott arra, hogy az ittas állapotban lévő lakók agresszívek és megfélemlítik a gondozottakat. A RÉV Ambulancia (amelynek munkatársai havonta egyszer) és pszichiáter segítségével próbálják kezelni a helyzetet.
A probléma elsődleges oka az, hogy a megyében nincs külön szenvedélybetegek ápolását, gondozását végző szakosított intézmény. 
Itt szeretnék kitérni röviden a problémával kapcsolatos jogi háttérre. Az Szt. előírja, hogy ha az életkoruk, egészségi állapotuk, valamint szociális helyzetük miatt a rászorult személyekről az alapszolgáltatások keretében (ld.: étkeztetés, házi segítségnyújtás, szenvedélybetegek közösségi ellátása stb.) nem lehet gondoskodni, a rászorultakat állapotuknak és helyzetüknek megfelelő szakosított ellátási formában kell gondozni. Több forma is szóba jöhet, mely alkalmas a szenvedélybetegséggel küzdők ellátására:
- Ápolást, gondozást nyújtó intézményként említi a törvény az idősek otthonát, a pszichiátriai betegek otthonát, a szenvedélybetegek otthonát, a fogyatékos személyek otthonát, valamint a hajléktalanok otthonát. A szenvedélybetegek otthonában annak a személynek az ápolását, gondozását végzik, aki szomatikus és mentális állapotát stabilizáló, illetve javító kezelést igényel, önálló életvitelre időlegesen nem képes, de - a külön jogszabályban meghatározott - kötelező intézeti gyógykezelésre nem szorul.
- A szenvedélybetegek esetében az ellátás történhet rehabilitációs intézményben. Pszichiátriai betegek, illetve szenvedélybetegek rehabilitációs intézményében azt a 18. életévét betöltött pszichiátriai beteget, illetve 16. életévét betöltött szenvedélybeteget kell ellátni, aki rendszeres vagy akut gyógyintézeti kezelésre nem szorul és utógondozására nincs más mód. 
- Az ellátás történhet átmeneti elhelyezést nyújtó intézményben. Az átmeneti elhelyezést nyújtó intézmények ideiglenes jelleggel legfeljebb egyévi időtartamra teljes körű ellátást biztosítanak. Ezen intézmények egyik típusaként említi a törvény a szenvedélybetegek átmeneti otthonát. Ide az a személy helyezhető el, akinél szakorvosi (addiktológus, pszichiáter) szakvélemény alapján szenvedélybetegség került megállapításra, és ellátása átmeneti jelleggel családjában vagy lakókörnyezetében nem oldható meg.
- A jogalkotó említi a lakóotthonokban történő ellátást is. A lakóotthon olyan nyolc-tizenkettő, a külön jogszabályban meghatározott esetben tizennégy pszichiátriai beteget vagy fogyatékos személyt - ideértve az autista személyeket is -, illetőleg szenvedélybeteget befogadó intézmény, amely az ellátást igénybevevő részére életkorának, egészségi állapotának és önellátása mértékének megfelelő ellátást biztosít. A lakóotthonok egyik típusa között szerepel a szenvedélybetegek lakóotthona.
Az Szt. lehetőséget biztosít arra is, hogy a törvényben meghatározott intézménytípusok által biztosított szolgáltatás megszervezhető legyen önálló, illetve integrált szervezeti formában is. A szervezeti integráció megvalósulhat több ellátási típus egy intézmény keretein belül történő biztosításával, illetve alap-, nappali, bentlakásos intézményi formák egymásra épülésével.
Az Szt. felsorolja, hogy mely szervek kötelesek a személyes gondoskodás nyújtására. Itt csak példálózva említeném meg azt, hogy a települési önkormányzat köteles biztosítani a szociális információs szolgáltatást, az étkeztetést, a házi segítségnyújtást stb., állandó lakosságszámtól függően pedig például az átmeneti elhelyezési formákat; így az a települési önkormányzat, amelynek területén harmincezernél több állandó lakos él köteles biztosítani az átmeneti elhelyezési formákat.
Az Szt. 88. § (1) bekezdése szerint „a megyei és a fővárosi önkormányzat gondoskodik a) azoknak a szakosított ellátásoknak a megszervezéséről, amelyek biztosítására e törvény alapján a települési önkormányzat nem köteles; b) a szakosított szociális szolgáltatások területi összehangolásáról; c) a módszertani feladatok ellátásáról.”
A fentiekből következően tehát például a szenvedélybetegek rehabilitációs intézményének létrehozása megyei önkormányzati feladatkörbe tartozik.
Az Ötv. szintén megemlíti a megyei önkormányzatok kötelező feladataként a szakosított ellátást. A jogszabály 70. § (1) bekezdés b) pontja így fogalmaz: „A megyei önkormányzat kötelező feladatként gondoskodik különösen b) az egészségügyi intézményekben tartós gyógykezelés alatt álló gyermekek oktatásáról, a többi tanulóval együtt nem foglalkoztatható fogyatékos gyermekek oktatásáról, neveléséről, gondozásáról; az alapellátást meghaladó egészségügyi szakellátásról, amennyiben azt a külön törvény szerint ellátásra kötelezett települési önkormányzat nem vállalja, valamint a gyermek- és ifjúságvédelmi szakellátásról; a szakosított szociális szolgáltatások területi összehangolásáról; továbbá gondoskodik egyes, szakosított ellátás körébe tartozó feladatokról”.
A Kommentár kitér arra, hogy: „A megyei önkormányzat kötelező feladata - az egészségügyi és a szociális ágazatban - a fentiekhez hasonló feladat- és hatáskör-telepítő logikát követ. Eszerint az alapellátást meghaladó egészségügyi szakellátásáról (így különösen kórházak, járóbeteg-szakrendelések), amennyiben azt a külön törvény szerint (az egészségügyről szóló 1997. évi CLIV. törvény) ellátásra kötelezett települési önkormányzat nem vállalja, a megyei önkormányzat gondoskodik. A megyei önkormányzat gondoskodik azoknak a szakosított szociális ellátásoknak a megszervezéséről, amelyek biztosítására a települési önkormányzat nem köteles, továbbá ellát módszertani feladatokat, megbíz e teendőkkel ápolást, gondozást nyújtó vagy rehabilitációs intézményt. A szociális szolgáltatások területi összehangolását, az egyes szakosított szolgáltatások ellátása körébe tartozó teendőket - részben új feladatként - a megyei önkormányzat teljesíti (a szociális igazgatásról és a szociális ellátásról szóló módosított 1993. évi III. törvény szerint).”
Vizsgálataink során több megyében tapasztaltuk a szenvedélybetegekre, különösen az alkoholbetegséggel küzdő célcsoportra koncentráló és segítő személyes gondoskodást nyújtó bentlakásos intézmények hiányát. A speciális intézményi ellátás kiépítése országos szinten indokoltnak és szükségesnek tűnik, mely oldaná a bentlakásos intézményekben tapasztalt zsúfoltságot és a vegyes elhelyezésből adódó konfliktusokat, s egyúttal az ellátás színvonala is emelkedhetne. A szakosított ellátási rendszer ezen hiányossága az alkoholbetegséggel küzdő személyek lehető legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez, valamint a szociális biztonsághoz fűződő alkotmányos jogával összefüggésben visszásságot okoz.
Az intézmény várakozói listáján általában 70-80 fő van. Az ellátást igénybe vevők előgondozását az igazgató és a mentálhigiénés csoport egyik tagja végzi. Az intézményvezető tájékoztatása szerint a felvételi kérelmet beérkezése után nyilvántartásba veszik, és tájékoztatják az ellátást igénybe vevőt, hogy 15 napon belül meglátogatják. A látogatásra általában a kitűzött határidőnél néhány nappal később kerül sor, tekintettel a jelentkezők nagy számára. A látogatást megelőzően felveszik a kapcsolatot a hozzátartozóval, illetve a települési önkormányzat szociális előadójával, vagy a családsegítővel. A látogatás során kitöltik az előgondozási nyomtatványt, majd írásban tájékoztatják az ellátást igénybe vevőt, hogy elfogadták-e a jelentkezését. A legtöbb esetben a válasz pozitív, nagyon ritkán fordul elő, hogy valakit elutasítanak.
A lakók az intézményből szabadon kimehetnek, csak arról kell tájékoztatni az igazgatót, ha hosszabb időre, másik településre utaznak a hozzátartozóikhoz. Úgyszintén bármikor fogadhatnak látogatókat, velük az étkezőben, és a dohányzóban, jó idő esetén a kertben tudnak leülni és beszélgetni.
A dohányzó-társalgó termen kívül, nincsenek közösségi helyiségek, foglalkoztatók, teakonyhák, az ellátottak ezért a szabadidejüket nagyrészt a folyosókon és a parkban töltik.
A már hivatkozott SzCsM rendelet 41. § (2) bekezdése rendelkezik arról, hogy „a bentlakásos intézményben ki kell alakítani (…) d) az intézmény jellege szerinti közösségi együttlétre, tevékenységre (pl. társalgó, könyvtár, foglalkoztató, kápolna, imaterem), valamint mentális gondozásra, (…) f) gondozási egységenként legalább húsz négyzetméter alapterületű közösségi együttlétre, g) a látogatók fogadására szolgáló helyiséget.”
Kápolna, imaterem ugyancsak nem található az épületben. A lakók természetesen jogosultak a vallásukat gyakorolni, a községi templomba járni. Az intézmény támogatja, hogy a bejegyzett egyházak képviselői a hívekkel találkozhassanak.
A vizsgálat megállapította, hogy az intézményben nincsenek az ellátotti létszámhoz igazodó, gondozási egységenként előírt 20 m² alapterületű közösségi együttlétre szolgáló helyiségek. Ugyancsak nem található az otthonban sem látogatók fogadására alkalmas, sem mentális gondozásra szolgáló helyiség. Ezek hiánya az ellátottak lehető legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez, valamint a szociális biztonsághoz való jogával összefüggésben okoznak visszásságot.
Érdekvédelmi Fórum működik, általában évente két alkalommal üléseznek, lakógyűléseket szintén tartanak. Az ellátottak panaszaikkal, kifogásaikkal az intézmény vezetőjéhez, illetve az ellátottjogi képviselőhöz fordulhatnak.
A kapott tájékoztatás szerint problémát jelent a foglakoztatás kérdése, néhány lakó ugyan szívesen dolgozik, de nem ez a jellemző. Az igazgató példaként említette, hogy van egy könyvtárosuk, van egy asszony, aki a mosodában vasal, a portás és vannak akik az ebédlőt takarítják, mindezért természetesen díjazásban részesülnek. Korábban az otthonhoz tartozott egy konyhakert, egy kertészet, egy disznóhizlalda is, melyeket sajnos fenntartói döntésre meg kellett szüntetni. 4 Ha ingatlanterület is az intézményhez tartozik, melyet azonban nem tudnak karbantartani.
A foglalkoztatás a mentálhigiénés csoport feladata, de az idősek kevésbé érdeklődnek a programok iránt.
Az intézményben 2005. január 1-jétől 47 fő a dolgozói létszám. Összehasonlításképpen: 1997-ben 61 főt foglalkoztattak, azóta a konyha működtetését a fenntartó a SODEXHO Magyarország Kft.-nek adta bérbe, ezért a konyhai személyzetre, dietetikusra az intézménynek már nincs szüksége. Ezen felül a szakdolgozói létszám is csökkent, hisz 2005. év elején a fenntartó utasítására egy főt el kellett bocsátani, jelenleg létszámstop van érvényben, ezért a szükséges szakmai létszámot nem tudják elérni.
A szakmai létszámnormát - amely a szolgáltatások biztosítása érdekében a szociális intézményekben kötelezően alkalmazandó létszámot jelent - az 1/2000. (I.7.) SzCsM rendelet 2. számú Melléklete tartalmazza, melyet az intézmény az alábbiak szerint teljesít:
A 32 fő szakdolgozói létszámba az ápolókon felül beletartozik az igazgató, akinek három diplomája van: egészségügyi főiskolai, szakvizsgázott szociális szervező főiskolai és humánszervező egyetemi oklevél. Az otthon vezetését 1984 óta látja el. A mentálhigiénés csoport mindössze 3 ápolóból áll, egyikőjük az ún. gazdasági nővér foglalkozik a demens lakók pénzkezelésével, gyógyszerek kiváltásával, bevásárlással, ezek adminisztrációjával is. A másik ápoló munkaidejét nagyrészt a szociális ügyintézés, adminisztráció tölti ki. Az otthonban évek óta problémát jelent a mentálhigiénés csoport alacsony létszáma, amely miatt nem tudják megfelelően ellátni az előírt mentálhigiénés feladatokat. Ennek következménye az is, hogy a gondozási tervek csak részben készültek el.
A mentálhigiénés csoport jelenlegi működése aggályos, a mentálhigiénés ellátás hiányosságai a gondozottak szociális biztonsághoz, valamint a lehető legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez fűződő jogának érvényesülését veszélyezteti.
Az ápolói létszám alacsony: 24 fő (az 1/2000. (I. 7.) SzCsM rendelet 2. számú melléklete 100 férőhelyre vetítve írja elő a 24 fő ápoló, szociális gondozó alkalmazását). Időbeosztásuk szerint délelőtt 10-15 ápoló van az ellátottak mellett, délután és éjszaka 3-3 fő. Ez utóbbi két esetben 2 ápoló tartózkodik a kastélyépületben, egy pedig a 17 férőhelyes épületben. Diétás nővért nem foglalkoztatnak, az SzCsM rendelet hivatkozott melléklete viszont előírja a nővér foglalkoztatását 200 férőhelyig heti 4 órában. 1 fő mozgásterapeuta van, foglalkoztatás-szervező azonban nincs. A jogszabály szerint 100 férőhelyenként 1 fő foglalkoztatás-szervezőre lenne szükség. Az ápolók és szociális gondozók szakképzettek, szociális ápoló-gondozók, vagy általános ápoló és asszisztens képesítésűek. A RÉV Ambulancia az ápolókkal is foglalkozik, segítségükre vannak abban, hogy hogyan kell az alkoholbetegekkel bánni.
Az intézményben hetente két alkalommal rendel háziorvos, illetve kérésre egyéb időpontokban is, sürgős hívásra azonnal eleget tesz. A vizsgálat idején az orvos épp egy haldokló asszonyhoz jött ki. Az otthonban havonta egyszer pszichiáter-addiktológus szakorvos is rendel.
A szakdolgozókon felül 15 fős technikai személyzet segíti az intézmény zavartalan működését. 6 fő látja el az épületek takarítását, mely az ellátotti létszámhoz viszonyítva alacsonynak tekinthető. A mosodában 3 fő, az irodában 4 fő dolgozik. Az intézménynek egy teljes állású és egy félállásban alkalmazott karbantartója, továbbá egy gépkocsivezetője van. Egy ápolónőnek van fodrász szakképesítése is, ő az ápolói munkája mellett a fodrászati teendőket is ellátja. Egy másik ápolónő gyógymasszőr szakképesítéssel rendelkezik, az orvos utasításai alapján masszírozza és tornáztatja a betegeket.
Az Szt. 134. §-a meghatározza azt, hogy az esetlegesen hiányzó működési feltételek biztosításáról meddig kell az önkormányzatoknak gondoskodni. E szerint: „A települési önkormányzatoknak a 2003. január 1-jétől megszervezendő alapszolgáltatási formák biztosításáról folyamatosan, de legkésőbb 2007. december 31-éig kell gondoskodniuk. Azok a helyi önkormányzatok, amelyek az e törvényben meghatározott egyéb ellátási formák működési feltételeit teljes körűen még nem teljesítették, a) a személyi feltételek biztosításáról folyamatosan, de legkésőbb 2005. december 31-éig, b) a szakképzettségi feltételek biztosításáról folyamatosan, de legkésőbb 2005. december 31-éig, c) a tárgyi feltételek biztosításáról folyamatosan, de legkésőbb 2008. december 31-éig kell gondoskodniuk, azzal, hogy a szolgáltatások szakmai színvonala a 2002. december 31-i állapothoz képest nem eshet vissza.”
A vizsgálat megállapította, hogy a személyi, szakdolgozói feltételek hiányosak az intézményben, mely visszásságot okoz az ellátottak Alkotmányban deklarált lehető legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez való jogának érvényesülésével, valamint a szociális biztonsághoz való jogával összefüggésben.
A lakók vagyona kezelésével kapcsolatban az intézmény felelősséget vállal az igazgatónak átadott vagyontárgyak megőrzésére, a pénzösszegeknek pedig takarékbetétkönyvet nyitnak. A lakók nyugdíja az intézmény számlájára érkezik. Az ellátottak beköltözésükkor (hozzájáruló) nyilatkozatot írnak alá, hogy az intézmény a térítési díjat a beérkező nyugdíj összegéből levonhatja. Az ellátottak között 10-12 olyan idős személy van, akik gondnokság alatt állnak. Az ő nyugdíjuk a gondnokaikhoz érkezik, akik maguk gondoskodnak a térítési díj befizetéséről. 
Az intézményi térítési díj: 42.000,-Ft. A személyi térítési díjakat az intézményvezető állapítja meg, a jogszabályoknak megfelelően. Az otthon rendelkezik az előírt szabályzatokkal (pl.: Szervezeti és Működési Szabályzat, Szakmai Program, Házirend, Pénzkezelési Szabályzat stb.).
Tájékoztatást kaptunk arról, hogy az épület tárgyi hiányosságaira figyelemmel 2003-ban fenntartói döntés született az intézmény kiváltására, azonban a határozatot a Fejér Megyei Közgyűlés ez év februárjában akként módosította, hogy 2005-ben nem nyújtanak be pályázatot az intézmény korszerűsítésére.
Az intézményvezető és az ápoló személyzet folyamatos erőfeszítései, valamint a rendelkezésre álló csekély összegekből kivitelezett kisebb, nagyobb felújítások ellenére a vizsgálat szerint az épület nem alkalmas idős otthoni feladatok ellátására, a szenvedélybetegekkel történt elhelyezés pedig az idősekkel történő foglalkozástól vonja el a szakdolgozók energiáit.

Ajánlás
Az Obtv. 20. § (1) bekezdése alapján felkérem az ifjúsági, családügyi, szociális és esélyegyenlőségi minisztert, hogy a szenvedélybetegek (különös figyelemmel az alkoholbetegséggel küzdők) ellátása kapcsán felmerült helyzetet tekintse át és vizsgálata eredményeként, a több megyét is érintő szakosított ellátási hiányosságok megoldása érdekében tegye meg a szükséges intézkedéseket. 
A vizsgálat során feltárt alkotmányos jogokkal összefüggő visszásságok orvoslása érdekében az Obtv. 20. § (1) bekezdése alapján felkérem a Fejér Megyei Önkormányzat Közgyűlésének Elnökét, hogy a tárgyi hiányosságokra és az épület idősek otthona célú felhasználásra való alkalmatlanságára tekintettel, fontolja meg a kastélyépület kiváltását. 
A jelenlegi intézmény kapcsán pedig
- tegye meg a szükséges intézkedéseket a megyében a szenvedélybetegek ellátását szolgáló intézmény létrehozására;
- tisztázza az intézmény ellátási területének kérdését, és amennyiben indokolt, kezdeményezze a működési engedély módosítását;
- biztosítsa az egy ellátottra jutó legalább 6 m²-nyi lakóterületet és a maximum 4 ágyas lakószobákat;
- tegyen intézkedéseket a szobák és a betegszobák zsúfoltságának megszüntetésére;
- intézkedjen a portaszolgálat működtetésének kialakításáról;
- tegyen lépéseket arra, hogy a lakószobák bútorzata és berendezési, felszerelési tárgyai feleljenek meg az életvitelhez szükséges körülményeknek, valamint az ellátottak életkori sajátosságainak, egészségi és mozgásállapotának;
- gondoskodjon a nővérhívó jelzőcsengők felszereléséről;
- biztosítsa a jogszabályban előírt személyi feltételeket, különös figyelemmel a 2005. december 31-i határidő betartására, valamint a technikai személyzet létszámának emelését is;
- intézkedjen a mentálhigiénés csoport működéséhez szükséges helyiség, valamint a hiányzó közösségi helyiségek és a látogatók fogadására alkalmas helyiség kialakításáról. 

Kezdeményezés
Az Obtv. 21. § (1) bekezdése alapján felkérem az intézmény vezetőjét, hogy gondoskodjon
- a kizárólag a folyosóról nyíló és szellőztethető lakóhelyiségek jobb megvilágításáról, éjjeli lámpák kihelyezéséről;
- a mellékhelyiségekben és a fürdőszobákban szappanok, törölközők, WC papír elhelyezéséről;
- a hiányzó kádak és zuhanyzók kialakításáról; 
- a mellékhelyiségek egyértelmű elkülönítéséről;
- a magas zuhanytálcák megszüntetéséről;
- az intimitás feltételeinek megteremtéséről, elválasztó függönyök felszereléséről.
Felkérem továbbá Sárosd Nagyközség Önkormányzata Polgármesterét, hogy az érintett szervek bevonásával tartsanak egyeztetést, s vizsgálják meg az adott intézmény előtti útszakaszon a gyalogos-átkelőhely kijelölésének lehetőségét.

Budapest, 2005. október 13.
Lenkovics Barnabás sk.