Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa általános helyettesének
Jelentése
az OBH 3129/2005. számú ügyben
(Kapcsolódó ügy: OBH 3960/2005.)

Előadó: dr. Halász Zsolt

Az eljárás megindítása
Több panaszos sérelmezte, hogy az ún. svájci alvószámlák ügyében az igénybejelentések megtörténte – 1997 – óta a jogos igények kifizetése érdekében semmilyen érdemi lépés nem történt.
A panaszok alapján felmerült a tulajdonhoz való jog (Alkotmány 13. §) sérelmének, illetve közvetlen veszélyének gyanúja, ezért a panasz alapján vizsgálatot rendeltem el.
Vizsgálatom eredményes befejezése érdekében az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény (Obtv.) 18. § (4) bekezdése alapján tájékoztatást kértem az igazságügy-minisztertől, a pénzügyminisztertől, és a Kincstári Vagyoni Igazgatóság vezérigazgatójától.

Az érintett alkotmányos jogok
1949. évi XX. törvény A Magyar Köztársaság Alkotmánya
2. § (1) A Magyar Köztársaság független, demokratikus jogállam.
13. § (1) A Magyar Köztársaság biztosítja a tulajdonhoz való jogot.

A megállapított tényállás
A Svájci Államszövetség és a Magyar Népköztársaság 1950-ben és 1973-ban vagyonjogi kérdéseket érintő megállapodásokat kötött. Az 1973-ban megkötött megállapodásba foglalt elszámolás alapján magyar állampolgárok Svájcban lévő olyan ingóságainak értékét, amelyekre tulajdonosaik, vagy azok leszármazói igényt nem jelentettek be, globális kártalanítási értékként a Magyar Állam megkapta. Ebből adódóan a Magyar Állam köteles helytállni a II. világháborút megelőzően svájci bankokban betétet elhelyezett betét/számla-tulajdonosokkal szemben.
A Svájci Külügyminisztérium 1997-ben átadott egy 33 nevet tartalmazó listát a Magyar Külügyminisztériumnak, amelyet később további 4 névvel egészített ki, és amely egykori magyar számlatulajdonosok nevét tartalmazta. A Népszabadság című napilap 1997. novemberében 29-i számában azzal a felszólítással került közzétételre a II. világháború előtt svájci bankokban betétet elhelyezett betét/számla-tulajdonosoknak a neve, hogy a listán szereplő személyek, vagy örököseik – az azonosítás érdekében – az Andrási és Társai Ügyvédi Irodánál jelentkezzenek 1998. január 5. napjáig. Az Andrási és Társai Ügyvédi Iroda az igények regisztrációjáról írásban értesítette az igénylőket, egyúttal tájékoztatta őket, hogy a Kincstári Vagyoni Igazgatóság fog az igények elbírálásáról dönteni. Az Andrási és Társai Ügyvédi Iroda 1998. március 26-án összefoglaló jelentésben tájékoztatta a Kincstári Vagyoni Igazgatóságot a beérkezett igényekről. Az igények elbírálására, és a jogos igények kifizetésére a mai napig nem került sor. 
Az ügy rendezése érdekében több jogi megoldási javaslat, kormány-előterjesztés is készült, amelyekben felvetődött a probléma jogalkotási eszközökkel – törvényalkotással – vagy egyéb módon történő megoldásának lehetősége.

A vizsgálat megállapításai
I.
Vizsgálatom során megállapítottam, hogy a Kincstári Vagyoni Igazgatóság (KVI) a Pénzügyminisztérium utasítása alapján végezte el a Svájci Külügyminisztérium által átadott listán szereplők, illetve leszármazóik felkutatását. Ezt követően azonban a hatásköre nem terjedt ki az arról való döntés meghozatalára, hogy az igénylők közül kinek és milyen kritériumok alapján teljesít a Magyar Állam kifizetést.
Mind a KVI vezérigazgatója, mind az igazságügy-miniszter, mind a pénzügyminisztérium arról tájékoztatott, hogy az ügy rendezése érdekében az érintett minisztériumok között az elmúlt években folyamatos egyeztetések történtek a megfelelő jogi megoldás megtalálása, kialakítása végett, de ezek az egyeztetések nem vezettek eredményre. Ebből adódóan máig nem sikerült meghatározni az ügy rendezéséhez szükséges eljárási kereteket és a jogos igények elfogadására vonatkozó döntés kritériumait.

II.
A tulajdonhoz való jog, mint az egyéni cselekvési autonómia alapja alapjog (7/1991. (II. 28.) AB határozat, 64/1993. (XII. 22.) AB határozat). A tulajdonjog csak más alapjog, vagy alkotmányos érték védelme érdekében korlátozható. Ilyen korlátozási ok lehet a közérdek is azzal a megszorítással, hogy minden tulajdonjogi korlátozásra csak teljes, feltétlen és azonnal kártalanítás mellett kerülhet sor.
A svájci alvószámlákon elhelyezett pénzösszegek az 1973-ban megkötött svájci magyar megállapodás alapján a Magyar Állam rendelkezésére állnak. A Svájci Államszövetség 1997-ben tájékoztatta a magyar kormányt az alvószámlák tulajdonosairól. Ebből következően az Állam kötelezettsége a még élő tulajdonosok, illetve örököseik felkutatása, annak meghatározása, hogy milyen bizonyítékokat fogad el az előterjesztett igények jogalapjának igazolására. Amennyiben az igények megalapozottak, akkor az Állam köteles ezen tulajdoni igényeket teljesíteni. 1997-től kezdődően azonban az igények bejelentésén kívül semmilyen érdemi lépés nem történt. Mindez a késlekedés – bár jogalap nélkül –, de korlátozza a jogos igénylők tulajdonhoz való jogát.

III.
Vizsgálatom során megállapítottam, hogy a svájci alvószámlák ügyének érdemi rendezése, e körben különösen a tulajdoni igények elbírálási feltételei – jogszabályi vagy bármely más formában történő – meghatározásának, illetve a tulajdoni igények elbírálására vonatkozó érdemi döntésnek az elmaradása az Alkotmány 13. §-ába foglalt tulajdonhoz való jog, mint alkotmányos alapjog sérelmét okozza, és nem egyeztethető össze a jogállamiság elvével sem.

Javaslatok
Tekintettel arra, hogy a feltárt alkotmányos jogokkal összefüggő visszásságok az ügyben érintett Pénzügyminisztérium és Igazságügyi Minisztérium eljárásának, érdemi döntésének, valamint a jogalkotás elmaradására, hiányára vezethető vissza – az Obtv. 25. §-a alapján – javaslom a miniszterelnöknek, hogy gondoskodjon az ügy rendezéséhez szükséges jogszabályok megalkotásáról, valamint hívja fel a pénzügyminisztert és az igazságügy-minisztert, hogy hozzák meg saját hatáskörben azokat a döntéseket, amelyek mielőbb érdemben megoldják a szóban forgó problémát.

Budapest, 2005. október 14.

Takács Albert sk.