Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának
Jelentése
az OBH 2595/2005. számú ügyben

Előadó: dr. Tasi Katalin
A vizsgálat megindítása
2005. év elején állampolgári beadványérkezett az Országgyűlési Biztos Hivatalához, melyben beadványt tevő olyan ügyben kérte segítségemet, amelyben hatásköri korlátaimra tekintettel nem járhattam el.
A beadvány megválaszolásakor szembesültem azonban azzal, hogy az ittas személy kijózanító állomásra szállításáról szóló 2/1988. (XII. 15.) számú BM-SZEM együttes rendelet (a továbbiakban: R.) 11. § (1) bekezdésében foglalt rendelkezések – a kijózanító állomásra bevitt személy meghatározott feltételek fennállása esetén történő kötelező alkohológiai gondozásának feltételeiről – egy olyan megoldási módot tartalmaznak, amelynek intézményi háttere már megszűnt az új egészségügyi törvény (az egészségügyről szóló 1997. évi CLIV. törvény, a továbbiakban: Eütv.) hatálybalépésével.
Az észleltek alapján az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény 16. § (2) bekezdése értelmében saját hatáskörben vizsgálatot indítottam, mert felmerült a jogállamiság elvéből származtatható jogbiztonság hoz fűződő jog sérelmének lehetősége.
Vizsgálatom során az Obtv. 18. § (3) bekezdése alapján az Egészségügyi Minisztérium (a továbbiakban EüM.) Jogi Főosztályvezetőjének állásfoglalását és felvilágosítását kértem, arra jelentésemben többször hivatkozom.

Érintett alkotmányos jogok 
1949. évi XX. törvény a Magyar Köztársaság Alkotmánya
2. § A Magyar Köztársaság független, demokratikus jogállam. 

Kapcsolódó jogszabályok
2/1988. (XII. 15.) BM-SZEM együttes rendelet az ittas személy kijózanító állomásra szállításáról 
1997. évi CLIV. törvény az egészségügyről
1972. évi II. törvény az egészségügyről 
(már hatályon kívül helyezett jogszabály) 
1978. évi IV. törvény a Büntető Törvénykönyvről
70. § (1) Intézkedések 4. az alkoholisták kényszergyógyítása, […] 
75. § Az elkövető kényszergyógyítása rendelhető el, ha bűncselekménye alkoholista életmódjával függ össze és hat hónapot meghaladó, végrehajtandó szabadságvesztésre ítélik.

A megállapított tényállás
Az EüM Egészségpolitikai Főosztály tájékoztatása szerint az R. 11. § (1) bekezdésében foglalt, a kötelező alkohológiai gondozásra történő beutalás a gyakorlatban már nem létezik, ahogyan maga a kötelező alkohológiai gondozás sem létezik már. Alkoholbetegek kényszergyógyítása elrendelésének a ma hatályos jogszabályok szerint törvényes módon csak bűncselekmény elkövetőivel szemben van helye akkor, ha az elkövető bűncselekménye alkoholista életmódjával függ össze és hat hónapot meghaladó, végrehajtandó szabadságvesztésre ítélik. (Btk. 70. § (1) bek. 4) pont, és 75. §).
Az EüM Jogi Főosztálya arról is tájékoztatott, hogy a Egészségpolitikai Főosztály közreműködésével a gyakorlatot is áttekintve megállapították, hogy a gyakorlatban már valóban nem létező eljárást őriz a jogszabály, amit korábban elmulasztottak hatályon kívül helyezni. Megállapították továbbá, hogy az R-nek nemcsak a kérdésessé tett, hanem egyéb más szakaszai sem illeszkednek az Eütv-hez, tekintve, hogy még az 1972. évi II. tv. (a korábbi Eütv.) alapján alkották őket. Sajnálatos módon azonban az 1972. évi II. tv. rendelkezéseinek hatályon kívül helyezésével a felhatalmazó jogszabályt is hatályon kívül helyezte a jogalkotó, az új Eütv-ben azonban nem gondoskodott felhatalmazó szabály megalkotásáról.

A vizsgálat megállapításai
Tekintettel arra, hogy a hatályos Eütv-ben nem található jogalkotásra szóló felhatalmazó rendelkezés, megállapítottam, hogy a jelenlegi jogi helyzet szerint sem az EüM-nek, sem pedig az első helyi felelősséggel bíró Belügyminisztériumnak nincs lehetősége egy elavult, a jogrendbe nem illeszkedő szabályt sem módosítani, sem hatályon kívül helyezni.
A fenti esethez sokban hasonló kérdést vizsgált meg majd hozott döntést az Alkotmánybíróság a 25/1993 (IV. 23.) AB határozatában, és mondta ki az alkotmányellenességét annak a jogi helyzetnek, amikor a „jogalkotó a végrehajtási rendelkezéseket az alapul fekvő jogszabály hatályon kívül helyezésével egyidejűleg nem helyezte hatályon kívül. Ezek a rendelkezések tehát olyan magasabb szintű jogszabály végrehajtására hivatottak, amely már nem létezik. […] Az Alkotmánybíróság gyakorlatában - ahogy ezt az Alkotmánybíróság a 11/1992. (III. 5.) AB határozatában kifejtette - a jogbiztonság szorosan a jogállamiság alkotmányjogi elvéhez kapcsolódik. A jogbiztonság a jogalkotótól elsősorban azt várja el, hogy a jog egésze és egyes részterületei, továbbá egyes szabályai is világosak, egyértelműek és alkalmazhatók legyenek. A végrehajtási rendelkezések deregulációjának elmulasztása az alapul fekvő magasabb szintű jogszabály hatályon kívül helyezésével együtt a jogbiztonságot súlyosan sértheti, miként a jelen összefüggésben is, ezért az Alkotmánybíróság a rendelkezések alkotmányellenességét az Alkotmány 2. § (1) bekezdése alapján megállapította és azokat megsemmisítette.„
Álláspontom szerint a most feltárt helyzetben is vélelmezhető az alkotmányellenesség, amelynek megállapítása nem tartozik az országgyűlési biztos hatáskörébe. Azt azonban mindenképpen megállapítható, hogy a jelenlegi helyzet súlyosan veszélyezteti a jogállamiságból származtatott jogbiztonsághoz való jogot, és ezzel összefüggésben alkotmányos visszásságot okoz.

Kezdeményezés
A visszás helyzet megszüntetése érdekében, és hivatkozással az Obtv. 25. §-ában foglaltakra kezdeményezem az egészségügyi miniszternél és a belügyminiszternél, hogy az elavult szabály hatályon kívül helyezése érdekében együttműködve gondoskodjanak arról, hogy megfelelő kodifikációs eljárás keretében – az Eütv. szükséges és elégséges módosításával – olyan felhatalmazó szabály születhessék, mellyel elhárul a jogi akadály a valóságban már nem létező intézményt őrző rendelkezések deregulációja, illetve a demokratikus jogrendbe való illesztése elől.

Budapest, 2005. április 28.

Lenkovics Barnabás sk.