Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának
Jelentése
az OBH 2016/2005. sz. ügyben

Előadó: dr. Gáspárné dr. Pere Katalin

Az eljárás megindítása
A panaszos az Országgyűlési Biztosok Panaszirodáján személyes megjelenésekor benyújtott beadványában előadta, hogy 2000. július 19-én áttelepült Ukrajnából, ahol szolgálati nyugdíjas volt. Ott lemondott nyugdíjáról, hogy Magyarországon a magyar-szovjet szociálpolitikai egyezmény alapján kérje nyugdíja újbóli megállapítását. Azonban a kérelmet az igény elbírálására hatáskörrel rendelkező Fővárosi és Pest Megyei Nyugdíjbiztosítási Igazgatóság a Belügyminisztérium Személyügyi Főosztály Szociális és Nyugdíjmegállapító Osztály írásos véleményének is a birtokában I. és II. fokon is elutasította jogosultság hiányában, mert nem rendelkezett a jogosultsághoz szükséges 25 év szolgálati idővel. Az áttelepülést követően Bt.-t hozott létre, járulékot azonban, csak mint nyugdíjas fizetett. Mivel a nyugdíja nem került megállapításra, járuléktartozása keletkezett, melynek megfizetése - anyagi körülményei miatt - meghaladta lehetőségeit. Csak 2005. januárban tudott elhelyezkedni. Úgy véli, hogy meg kellene állapítani a nyugdíját, mivel tartozásából 130.000 Ft-ot megfizetett, így a többit a megállapított nyugdíjából tudná rendezni. A fenti helyzet - véleménye szerint - a nyugdíjbiztosító téves tájékoztatásának a következménye.
A panasz alapján felmerült a szociális biztonsághoz, valamint a tisztességes eljáráshoz való alkotmányos alapjog sérelmének gyanúja, ezért vizsgálatot tartottam szükségesnek.
A vizsgálat lefolytatására a Fővárosi és Pest Megyei Nyugdíjbiztosítási Igazgatóság vezetőjét, továbbá a panaszos személyes meghallgatására a szolgálati nyugdíjra jogosultság megállapítására hatáskörrel és illetékességgel rendelkező Belügyminisztérium Nyugdíjmegállapító szervének vezetőjét kértem fel.

Az érintett alkotmányos jogok
1949. évi XX. törvény a Magyar Köztársaság Alkotmánya
2. § (1) A Magyar Köztársaság független, demokratikus jogállam.
70/E. §. (1) A Magyar Köztársaság állampolgárainak joguk van a szociális biztonsághoz; öregség, betegség, rokkantság, özvegység, árvaság és önhibájukon kívül bekövetkezett munkanélküliség esetén a megélhetésükhöz szükséges ellátásra jogosultak. (2) A Magyar Köztársaság az ellátáshoz való jogot a társadalombiztosítás útján és a szociális intézmények rendszerével valósítja meg.

Alkalmazott jogszabályok
Magyar-szovjet szociálpolitikai egyezmény (1963. évi 16. tvr.)
A fegyveres szervek hivatásos állományú tagjainak szolgálati viszonyáról szóló 1996. évi XLIII. tv. 
A fegyveres erők és a fegyveres testületek hivatásos állományának szolgálati viszonyáról szóló 1971. évi 10. tvr.
A társadalombiztosítási nyugellátásról szóló 1997. évi LXXXI. törvény (Tny.)
A társadalombiztosítás ellátásaira és a magánnyugdíjra jogosultságról, valamint e szolgáltatások fedezetéről szóló 1997. évi LXXX. törvény (Tbj.)
Az adózás rendjéről szóló 2003. évi XCII. törvény (Art.)

Megállapított tényállás
A panaszos 2000. július 19-én települt át Ukrajnából Magyarországra. 2000. december 2-án kérte a Fővárosi és Pest Megyei Nyugdíjbiztosítási Igazgatóságtól a magyar-szovjet szociálpolitikai egyezmény alapján szolgálati nyugdíja újbóli megállapítását, melyről Ukrajnában az egyezmény szabályainak megfelelően lemondott. Azonban kérelmét a Fővárosi és Pest Megyei Nyugdíjbiztosítási Igazgatóság - a Belügyminisztérium írásos véleményének a birtokában - I: és II. fokon is elutasította, mivel a szolgálati nyugdíjhoz szükséges jogszabályban előírt 25 év szolgálati idővel nem rendelkezett. Az 1950. december 11-én született, korábban rendőr alezredes panaszosnak ugyanis a Kárpátaljai Megyei Belügyi Igazgatóság a becsatolt iratok alapján 1998. július 1-jétől 24 év 5 hónap és 1 nap szolgálati idő után, kedvezmények figyelembevételével állapította meg szolgálati nyugdíját.
A magyar-szovjet szociálpolitikai egyezmény szabályai szerint a nyugdíjat a fogadó állam saját szabályai szerint újra megállapítja és folyósítja saját terhére, az áttelepülést követő hónap első napjától. A fegyveres szervek hivatásos állományú tagjainak szolgálati viszonyáról szóló 1996. évi  XLIII. törvény  182. §-a alapján azonban szolgálati nyugdíjra az jogosult, aki a szolgálati jogviszony megszűnésekor 25 év szolgálati idővel és ezen belül legalább 10 év hivatásos szolgálati viszonnyal rendelkezik. A szolgálati viszony megszűnését követően szerzett szolgálati időt hivatásos szolgálati időnek elismerni nem lehet.
A társadalombiztosítási nyugellátásról szóló 1997. évi LXXXI. törvény (Tny.) 7. §-a szerint pedig az 1946. december 31-e után született nők öregségi korhatára 62 év. Öt évvel a fenti korhatár előtt előrehozott, illetve csökkentett összegű előrehozott öregségi nyugdíjra akkor lehet jogosult, ha legalább 33-38 év szolgálati idővel rendelkezik. 
Továbbá a Tny. 38. § (2) bekezdése b.) pont alapján pedig a társas vállalkozás tagja esetében az adott társas vállalkozás tagjaként fennálló biztosítási kötelezettség alá tartozó jogviszonyának azt az időtartamát, amelyre vonatkozóan a társas vállalkozásnak a biztosítottnak minősülő tagjai után nyugdíjbiztosítási járulék vagy nyugdíjjárulék tartozása van, szolgálati időként nem lehet figyelembe venni. A szolgálati nyugdíjra jogosultságát azonban már a fenti tény nem befolyásolhatta.
Felkérésemre lefolytatott vizsgálat és a panaszos személyes meghallgatását követően a bemutatott dokumentumok alapján a Belügyminisztérium Nyugdíjmegállapító Osztálya véleménye szerint a panaszos az 1998. június 1-jei állapotnak megfelelően a hatályos jogszabályok szerint szolgálati nyugdíjra jogosult.
A panaszos meghallgatása alkalmával igazolta, hogy 1968. október 17-től 1969. szeptember 8-ig a szolgálati nyugdíjra jogosultságánál figyelembe vett szolgálati időn felül az Ungvári Gépgyár és Tervező Irodánál polgári alkalmazott volt, bár ezt a 2000. évi igénybejelentéskor munkakönyvével is igazolta.
A Belügyminisztérium, mivel a fentiekről nem rendelkezett információval, csupán a panaszos szolgálati nyugdíja megállapításánál elismert adatok birtokában nyilatkozott a panaszos jogosultságáról. A vizsgálatot követően azonban megállapítást nyert, hogy az 1996. évi XLIII. törvény hatályba lépése előtt a panaszos már hivatásos jogviszonyban állt, így az 1971. évi 10. törvényerejű rendelet alkalmazásával az ezt megelőző idő is (1968. október 17-től 1969. szeptember 8-ig Ungvári Gépgyár) tényleges hivatásos szolgálatban eltöltött időnek számít.
A fenti információ hiánya, valamint az adott ügyben a két illetékes nyugdíjbiztosítási szerv közötti kommunikációs pontatlanság eredményezte, hogy a Fővárosi és Pest Megyei Nyugdíjbiztosítási Igazgatóság a panaszos jogos nyugdíjigényét elutasította.
A vizsgálatot, illetve az ügyfél személyes meghallgatását követően a Belügyminisztérium javaslatára a Fővárosi és Pest Megyei Nyugdíjbiztosítási Igazgatóság a 2005. augusztus 10-én kelt 37-05593/2002/0059 számon öregségi nyugdíjmegállapító határozatot hozott. A határozat szerint a figyelembe vett szolgálati idő 27 év 95 nap. A nyugdíj megállapítása a magyar-szovjet szociálpolitikai egyezményben foglaltak alapján az első nyugdíj megállapításakor hatályos 1996. évi XLIII. törvény, valamint az 1971. évi 10. számú törvényerejű rendelet alapján történt. A folyósítás kezdő napja a külföldi nyugdíjfolyósítás megszűnését követő hónap első napja: 2001. május 1. A szolgálati idő számítása a magyar-szovjet szociálpolitikai egyezmény, a nyugdíj összegének kiszámítása az 1998. évi átlagkereset alapján történt.
A Tny. 80. §-ának (1) és (5) bekezdése szerint: „(1) Ha az igény elbírálása után megállapítják, hogy az illetékes nyugdíjbiztosítási igazgatási szerv az eljárása során tévedett, mulasztott vagy jogszabályt sértett, és emiatt az igényt elutasították vagy alacsonyabb összegű nyugellátást állapítottak meg, illetőleg folyósítottak, akkor a hiba megállapításától számított öt éven belül járó összeget, valamint az (5) bekezdés szerinti késedelmi kamatot ki kell fizetni. 
(5) A késedelmi kamat mértéke az 1998. január 1-jét megelőző visszamenőleges időtartamra naptári naponként 0,13 százalék, az 1997. december 31-ét követő időtartamra annak naptári napokra számított mértéke megegyezik az adózás rendjéről szóló 1990. évi XCI. törvény 67. §-ának (2) bekezdése szerinti - a felszámítás időpontjában érvényes jegybanki alapkamat kétszeresének 365-öd részében meghatározott - késedelmi pótlékkal.”
A késedelmi kamat számításáról és folyósításáról a Nyugdíjfolyósító Igazgatóság intézkedik.

A vizsgálat megállapításai
A vizsgálat eredményeként megállapítottam, hogy súlyosan sérült a panaszos szociális biztonsághoz, valamint a jogállamiságból levezethető tisztességes eljáráshoz való alkotmányos alapjoga, mivel a magyar-román szociálpolitikai egyezmény szabályai szerint 2001. május 1-jétől jogos nyugdíjigényére a Fővárosi és Pest Megyei Nyugdíjbiztosítási Igazgatóság csak 2005. augusztus 10-én, a panasz alapján indított vizsgálat eredményeként hozott megállapító határozatot. Tekintettel azonban arra, hogy a vizsgálat mindkét illetékes szerv soron kívüli és gondos munkájára tekintettel eredménnyel zárult, ajánlást nem teszek.
Felhívom azonban mindkét nyugdíjmegállapító szerv vezetőjének figyelmét a hasonló esetek jövőbeni elkerülése érdekében a szorosabb, az ügyfél érdekét képviselő együttműködésre.
Felhívom továbbá a panaszos figyelmét a 2001. május 1-jétől fennálló nyugdíjas státuszára, melyre tekintettel mint egyéni vállalkozó 5 %-os baleseti járadék megfizetésére kötelezett, mint munkavállalónak pedig nincs nyugdíjjárulék és egészségbiztosítási járulék fizetési kötelezettsége a társadalombiztosítás ellátásaira és a magánnyugdíjra jogosultakról, valamint e szolgáltatások fedezetéről szóló 1997. évi LXXX. törvény (Tbj.) szabályai szerint. 
A vállalkozóként jogalap nélkül befizetett járulékot az adózás rendjéről szóló 2003. évi XCII. törvény szabályai szerinti önellenőrzést követően az adóhatóságtól kérheti vissza.
A munkavállalóként jogalap nélkül levont és befizetett járulék visszafizetését a Tbj. szabályai szerint a foglalkoztatótól kell kérni.
A vizsgálatot lezártnak tekintem.

Budapest, 2005. szeptember 5.

Lenkovics Barnabás sk.