Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa általános helyettesének
Jelentése
az OBH 1193/2005. sz. ügyben

Előadó: dr. Kiss László
Az eljárás megindulása
Egy panaszos sérelmezte, hogy a lakásával szomszédos presszóban a késő esti időpont ellenére hangos zene szólt. A csendháborítás miatt kihívott rendőrök fellépésére átmenetileg megszűnt a zaj, de a rendőrök távozása után ismét folytatódott. A panaszos az éjszaka folyamán többször hívta ki a rendőröket, de a presszóban csak a rendőrök jelenléte idején halkították le a zenét. A BRFK Panaszirodája arról tájékoztatta a panaszost, hogy a rendőrség a hangoskodót csak figyelmeztetheti, sem feljelentést, sem helyszíni bírságot alkalmazni nem áll módjában.
A panasz alapján az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. tv. (Obtv.) 16. § (1) bekezdésére tekintettel vizsgálatot rendeltem el.

Az érintett alkotmányos jog
A Magyar Köztársaság Alkotmánya
2. § (1) A Magyar Köztársaság független, demokratikus jogállam.
13. § (1) A Magyar Köztársaság biztosítja a tulajdonhoz való jogot.

Alkalmazott jogszabályok
218/1999. (XII. 28.) Korm. rendelet az egyes szabálysértésekről
6. § (1) Aki lakott területen, az ott levő épületben, vagy az ahhoz tartozó telken, tömegközlekedési eszközön, továbbá természeti és védett természeti területen indokolatlanul és a megengedettnél nagyobb zajt okoz, amely alkalmas arra, hogy mások nyugalmát, illetőleg a természeti vagy a védett természeti értéket zavarja, harmincezer forintig terjedő pénzbírsággal sújtható. (2) Az (1) bekezdésben meghatározott szabálysértés elkövetőjével szemben a rendőrség, továbbá a helyi önkormányzat képviselő-testülete hivatalának erre felhatalmazott ügyintézője, a közterület-felügyelő, a természeti és védett természeti területen a természetvédelmi őr, helyi jelentőségű védett területen az önkormányzati természetvédelmi őr helyszíni bírságot szabhat ki.

8/2002. (III. 22.) KöM-EüM együttes rendelet a zaj- és rezgésterhelési határértékek megállapításáról
1. § (1) Az üzemi telephelytől, berendezéstől, technológiától, valamint kulturális, szórakoztató, vendéglátó, sport-, reklámcélú, közösségi, továbbá minden hangosítást igénylő rendezvénytől és egyéb helyhez kötött külső zajforrástól (a továbbiakban együtt: üzemi létesítmény) származó zaj terhelési határértékeit a zajtól védendő területeken az 1. számú melléklet tartalmazza. (2) Alkalmi kulturális, szórakoztató, vendéglátó, sport-, reklámcélú, közösségi, továbbá minden hangosítást igénylő rendezvénytől származó zajterhelésre a környezetvédelmi hatóság - az üzemeltetőnek, illetve a rendezvény szervezőjének szakértői véleménnyel alátámasztott kérelmére - meghatározott időtartamra az 1. számú melléklet szerinti zajterhelési határértékekhez képest eseti túllépést engedélyezhet, amelynek mértéke legfeljebb 10 dB lehet.

12/1983. (V. 12.) MT rendelet a zaj- és rezgésvédelemről
2. § (3) Veszélyes mértékűnek minősül az a zaj is, amelyre - jellegéből adódóan - határértéket nem lehet előírni, illetőleg a zajkeltés azonos körülmények között nem ismételhető, de érzékszervi észleléssel megállapíthatóan emberek nyugalmát jelentős mértékben zavarja.

Melléklet a 12/1983. (V. 12.) MT rendelethez
A jegyző hatáskörébe tartozó zaj- és rezgésvédelmi ügyek
a) Az alábbi gazdasági tevékenységek (TEÁOR szerint)
- TEÁOR 55 szálláshely-szolgáltatás, vendéglátás
- TEÁOR 92 szórakoztatás, kultúra, sport
c) Egyéb lakossági zajkeltés (szomszédsági zajok, hobby-, szabadidős tevékenység).

4/1997. (I. 22.) Korm. rendelet az üzletek működéséről és a belkereskedelmi tevékenység folytatásának feltételeiről
18. § (1) A jegyző a külön jogszabályban meghatározott zajterhelési határérték figyelmeztetés ellenére való ismételt túllépése, vagy a külön jogszabályban meghatározott veszélyes mértékű zaj esetén az üzlet éjszakai (22 óra és 6 óra között) nyitva tartását korlátozhatja, illetve kötelező zárva tartási időszakot rendelhet el.

BH1980. 378.
A hatósági engedély alapján tevékenykedő üzemek, üzletek is kötelesek gondoskodni arról, hogy tevékenységükkel a szomszédos ingatlannak használatát szükség nélkül ne zavarják és a szomszédok nyugalmát ne háborítsák. Üdülőövezetnek nem minősülő lakóterületen sem kötelesek a szomszédok tűrni a nyugalmukat szükség nélkül zavaró tevékenységet és a környezetvédelem elemi szabályainak figyelmen kívül hagyását [Ptk. 100., 192. §, 1976. évi II. tv. 38. §].

Megállapított tényállás
L.L. panaszos 2004. október 22-én késő este többször kérte a rendőrség segítségét a lakásával szomszédos presszóból áthallatszó zaj miatt. A presszóban a 22.00 órai zárórát követően is hangosan szólt a zene, emiatt a panaszos nem tudott aludni. 22.15-kor a 112-es segélyhívó számon rendőri segítséget kért. A hívást követően a BRFK XX. kerületi Rendőrkapitányságtól küldtek egy járőrkocsit és a rendőrök felhívására kb. 22.25-kor elhallgatott a zene.
A rendőrök távozása után a zenét ismét felhangosították, emiatt a panaszos 22.55-kor másodszor is a rendőrséghez fordult. A kerületi kapitányságról kiküldött járőrök újra elhallgattatták a hangoskodást, de távozásuk után megint bekapcsolták a zenét.
A panaszos 23.25-kor, majd 23.45-kor is kihívta a rendőröket, akik minden hívásra reagáltak, de a hangoskodás csak éjfél körül csendesedett le. 
Tekintettel arra, hogy a presszó tulajdonosa ellen már több esetben tettek feljelentést csendháborítás miatt, a panaszos a Budapesti Rendőr-főkapitánysághoz fordult. A BRFK Jogi, Koordinációs és Panaszügyi Osztálya 111-854/2004.RP. számú levelében tájékoztatta a panaszost, hogy panaszát a BRFK XX. és XXIII. kerületi Rendőrkapitánysághoz tették át. 
Tájékoztatták arról is, hogy a csendháborítás szabálysértését az követi el, „aki lakott területen, az ott levő épületben, vagy az ahhoz tartozó telken, tömegközlekedési eszközön, továbbá természeti és védett természeti területen indokolatlanul és a megengedettnél nagyobb zajt okoz, amely alkalmas arra, hogy mások nyugalmát, illetőleg a természeti vagy a védett természeti értéket zavarja. A megengedett zaj mértékét a zaj- és rezgésterhelési határértékek megállapításáról szóló 8/2002. (III. 22.) KöM-EüM együttes rendelet szabályozza, melynek hatálya nem terjed ki az emberi zajokra, csupán az üzemi létesítményekre, építési munkákra, közlekedési vállalatokra, ipari tevékenységre. A leírtak miatt a rendőrség a presszó hangos zeneszolgáltatása miatt a helyszínen érdemben fellépni nem tud, sem feljelentést, sem helyszíni bírságot alkalmazni nem áll módjában.”
A panaszosnak azt tanácsolták, hogy birtokháborítás miatt forduljon a jegyzőhöz. A BRFK XX. és XXIII. kerületi Rendőrkapitányság vezetője a panaszt 160-34/2004.RP. számú határozatával elutasította. Megállapította, hogy a helyszínre küldött rendőrjárőr intézkedése jogszerű és szakszerű volt, továbbá közölte a panaszossal, hogy panasz megtételére az jogosult, akivel szemben a rendőrség intézkedést foganatosít.
A panaszos fellebbezését a budapesti rendőrfőkapitány 111-854/2004.RP. számú határozatával elutasította.
A jogszabály értelmezésében tapasztalható eltérésekre, és az egységes intézkedési gyakorlat hiányára utal, hogy egy másik ügyben (OBH 4466/2005.) a hangos rádióhallgatás miatt kihívott rendőrök (BRFK. XX. és XXIII. ker. Rendőrkapitányság), a kerítésen átugorva behatoltak az idős, egyedül élő panaszos házába, ahol az elektromos árammérő főkapcsolójával áramtalanították az egész házat. A panaszos ellen csendháborítás szabálysértése miatt feljelentést tettek. Az eljárást Pesterzsébet Önkormányzatának Polgármesteri Hivatala 1236/05.Szabs.XX. számon hozott határozattal megszüntette.
A határozat indoklása szerint a zaj- és rezgésterhelési határértékek megállapításáról szóló jogszabályok hatálya nem terjed ki a tényállás szerinti területekre (családi házas lakott terület) és az ott okozható zajra, ezért a cselekmény nem szabálysértés.

A vizsgálat megállapításai
Az Alkotmánybíróság több határozatában leszögezte, hogy „a jogállam nélkülözhetetlen eleme a jogbiztonság. A jogbiztonság az állam - s elsősorban a jogalkotó - kötelességévé teszi annak biztosítását, hogy a jog egésze, egyes részterületei és az egyes jogszabályok is világosak, egyértelműek, működésüket tekintve kiszámíthatóak és előreláthatóak legyenek a norma címzettjei számára. Vagyis a jogbiztonság nem csupán az egyes normák egyértelműségét követeli meg, de az egyes jogintézmények működésének kiszámíthatóságát is. Ezért alapvetőek a jogbiztonság szempontjából az eljárási garanciák.”
A csendháborítás szabálysértését a 2000. január 1-jéig hatályos 17/1968. (IV. 14.) Korm. rendelet 23. § (1) bekezdése úgy határozta meg, hogy a szabálysértést az követi el, „aki lakott területen, az ott levő épületben, vagy az ahhoz tartozó telken, továbbá tömegközlekedési eszközön indokolatlanul olyan zajt okoz, amely alkalmas arra, hogy mások nyugalmát zavarja, továbbá tiltott helyen zajkeltő tevékenységet folytat”.
Az egyes szabálysértésekről szóló 218/1999. (XII. 28.) Korm. rendelet 6. § (1) bekezdése a tényállást kiterjesztette a természeti és védett természeti területre, ugyanakkor az elkövetési magatartást azzal a kettős feltétellel határozta meg, hogy a csendháborítás szabálysértése az „indokolatlanul és a megengedettnél nagyobb” zaj okozásával követhető el. Sem a szabálysértésekről szóló kormányrendelet, sem más jogszabály nem határozta meg ugyanakkor, hogy mi a megengedett zajkeltés mértéke, vagy határa, amellyel mások nyugalmát még nem zavarják, illetve milyen módon állapítható meg a szabálysértés elkövetése. A zaj- és rezgésvédelemről, illetve a zaj- és rezgésterhelési határértékekről szóló jogszabályok az üzemi létesítmények működésével összefüggő zajkeltés mértékének mérésével és szabályozásával foglalkoznak; az embereket gyakran zavaró, eseti jellegű, vagy rendszertelenül ismétlődő – szomszédsági vitákat és konfliktusokat okozó – zajkeltésre nem terjednek ki. A társasházak házirendjén kívül semmi nem szabályozza a mulatozással járó családi összejövetelek, a napközbeni barkácsolás, betonfúrás, vagy a fiatalok által kedvelt hangos zenehallgatás rendjét, korlátait.
A Polgári Törvénykönyvről szóló 1959. évi IV. törvénynek (Ptk.) a téma szempontjából kiemelkedő fontosságú rendelkezése a Ptk. 100. §-a, a szomszédjog általános szabálya: „A tulajdonos a dolog használata során köteles tartózkodni minden olyan magatartástól, amellyel másokat, különösen szomszédait szükségtelenül zavarná, vagy amellyel jogaik gyakorlását veszélyeztetné.” A Ptk. 188. § (1) bekezdése értelmében, ha a birtokost birtokától jogalap nélkül megfosztják, vagy birtoklásában zavarják, birtokvédelem illeti meg.
A szomszédjog és a birtokvédelem a zavarás tényéből indul ki, vagyis a körülmények vizsgálata során nincs szükség másra, csak ennek a ténynek a megállapítására. E két jogintézmény körében a határérték nem bír ügydöntő jelentőséggel. A szomszédjogi igény csak bíróság előtt, míg a birtokvédelem közigazgatási úton is érvényesíthető.
A polgári jogi út, vagy a közigazgatási jogvédelem igénybevétele azonban nem alkalmas a másokat zavaró, csendháborító magatartás azonnali megszüntetésére. A szabálysértés tipikus elkövetési magatartásaival szemben a rendőri intézkedés – figyelmeztetés, vagy helyszíni bírság alkalmazása – megfelelő védelmet biztosítana, de a rendelkezésre álló adatok alapján a jogszabályban meghatározott feltételek miatt – legalább is a Budapesti Rendőr-főkapitányság jogi álláspontja szerint - a rendőrség nem tud ezekben az ügyekben érdemben fellépni. A vizsgált panaszokból arra lehet következtetni, hogy a rendőri intézkedés ezekben az ügyekben hatástalan, vagy más esetben jogszerűtlen módszerek alkalmazásához vezet. 
Az olyan jogszabály, amely nem felel meg a normavilágosság követelményének, megnehezíti a jogalkalmazó hatóságok feladatainak ellátását és nem zárja ki az önkényes jogértelmezés lehetőségét. Az intézkedések hatástalansága, vagy a jogszerűtlen intézkedések alkotmányos visszásságot okoznak a jogállamisággal és az abból fakadó jogbiztonság elvével, valamint a tisztességes eljáráshoz való joggal (Alk. 2. § (1) bek.) összefüggésben.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény 25. § alapján ajánlom a belügyminiszternek, hogy kezdeményezze az egyes szabálysértésekről szóló 218/1999. (XII. 28.) Korm. rendelet csendháborításra vonatkozó tényállásának olyan módosítását, amely lehetővé teszi a szabálysértés elkövetőivel szemben a helyszíni bírság alkalmazását, illetve – a cselekmény el nem ismerése esetén - a szabálysértő magatartás utólagos bizonyítását a szabálysértési eljárásban.   
Kérem, hogy ajánlásommal kapcsolatos állásfoglalásáról, intézkedéséről az Obtv. hivatkozott rendelkezése alapján, 60 napon belül adjon tájékoztatást.
Jelentésemet tájékoztatásul megküldöm a legfőbb ügyésznek.

Budapest, 2005. november 10.

Takács Albert sk.