Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának
Kiegészítő jelentése
az OBH 6379/2004. számú ügyben
(kapcsolódó ügy az OBH 4113/2004.)

Az OBH 4113/2004. és 6379/2004. számú, a kecskeméti Malom Centerrel kapcsolatos ügyekben készült jelentés (a továbbiakban: Jelentés) egy precedensértékű és bonyolult ügy megállapításait tartalmazta, és több szerv irányában fogalmazott meg ajánlásokat és kezdeményezéseket. E szerveknek levélben jeleztem, hogy a válaszadására nyitva álló 60 napot követően a beérkezett állásfoglalásokat és azok részemről való elfogadását vagy ajánlásaim fenntartását, illetve a jelentésem kiadását követően történt releváns eseményeket kiegészítő jelentésben fogom összegezni, és azt mindazoknak megküldeni, akik az alapjelentést kapták. A Jelentésben foglaltakat és kezdeményezésemet addig is fenntartottam, erről az ügyben jelenleg eljáró Baranya Megyei Közigazgatási Hivatalt is értesítettem.

A kiegészítő jelentésben rövidítéssel hivatkozott jogszabályok:
1957. évi IV. törvény az államigazgatási eljárás általános szabályairól (Áe.)
1993. évi LIX törvény az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról (Obtv.)
1995. évi LIII. törvény a környezet védelmének általános szabályairól (Kvt.) 
1994. évi LXXI. törvény a választott bíráskodásról (Vbtv.)
1997. évi LXXVIII. törvény az épített környezet alakításáról és védelméről (Étv.)
2001. évi LXIV. törvény a kulturális örökség védelméről (Kult.tv.)
2004. évi CXL. törvény a közigazgatási hatósági eljárás és szolgáltatás általános szabályairól (Ket.)

A kiegészítő jelentésben használt egyéb rövidítések:
ATIKÖFE: Alsó-Tisza-vidéki Környezetvédelmi Felügyelőség
BKM: Bács-Kiskun Megyei 
BKMKH: Bács-Kiskun Megyei Közigazgatási Hivatal
BMKH: Baranya Megyei Közigazgatási Hivatal
KÖH: Kulturális Örökségvédelmi Hivatal
PMKH: Pest Megyei Közigazgatási Hivatal
OLÉH: Országos Lakás- és Építésügyi Hivatal 

I. A Jelentés kiadása óta történt események
A 2005. május 18-án kelt Jelentésben foglalt kezdeményezésnek megfelelően Kecskemét város közgyűlése megtárgyalta és megvitatta az országgyűlési biztos jelentését, 2005. június 1-jén tartott ülésén kelt 372/2005. (VI. 1.) KH számú határozatával azonban a jegyző elleni fegyelmi eljárás indítására vonatkozó országgyűlési biztosi kezdeményezést elutasította.
Az Obtv. 24. §-a alapján 2005. június 30-án kelt kiegészítő jelentésemet megküldtem  a Legfőbb Ügyésznek. A BKM Főügyészség 2005. július 11-én hivatali visszaélés bűntettének megalapozott gyanúja miatt nyomozást rendelt el. A nyomozás lefolytatására kijelölt BKM Rendőr-főkapitányság vezetője elfogultságot jelentett be az ügyben, indítványozta az általa vezetett valamennyi rendőri szerv kizárását az eljárásból. 2005. július 28-án kelt, 27-101/30/2005. sz. határozatával az Országos Rendőrfőkapitány a Jász-Nagykun-Szolnok Megyei Rendőr-főkapitányságot jelölte ki a nyomozás lefolytatására. Az eljárás jelenleg is folyamatban van.
A beruházó személyiségi jogok megsértésére hivatkozva százmillió forint kártérítés megfizetése iránt keresetet nyújtott be az ombudsman ellen.
Az OLÉH 2005. június 1-jén kelt határozatával a korábban kijelölt Győr-Moson-Sopron Megyei Közigazgatási Hivatalt kizárta a Malom Center építésigazgatási ügyének intézéséből. A határozat indokolása szerint a beruházó elfogultsági kifogást jelentett be ez ellen a Hivatal ellen is. Arra hivatkozott, hogy az eljárásból korábban kizárt BKMKH és a Győr-Moson-Sopron Megyei Közigazgatási Hivatal vezetői közötti kitűnő munkakapcsolat a kijelölt hivatal vezetőjét az építtetők számára hátrányos döntés irányában befolyásolja. A kijelölt hivatal vezetője cáfolta a felhozott érveket, de arra tekintettel, hogy még mielőtt egyetlen hatósági határozatot hozott volna, a beruházó bírósági keresetet nyújtott be ellene és hivatala ellen, ugyancsak kérte a Malom Centerrel összefüggő eljárásokból való kizárását. Az OLÉH a felügyeleti, illetve másodfokú hatósági jogkör gyakorlására egyidejűleg a BMKH-t jelölte ki.
Az OLÉH elnöke 2005. június 6-án kelt határozatával a BKMKH-t a Malom Center építésfelügyeleti eljárásából kizárta, és az elsőfokú építésfelügyeleti hatáskör ellátására a BMKH-t jelölte ki. Az OLÉH elnöke a határozat indokolásában a következőkre hivatkozott: az OLÉH a beruházó által benyújtott elfogultsági kifogást elfogadva 2004. május 19-én kelt határozatával a BKMKH-t a jogorvoslati eljárásból már kizárta, és a kizáró ok tekintetében az OLÉH álláspontja azóta nem változott, különös tekintettel arra, hogy a beruházó bírósági keresetet terjesztett elő a hivatalvezetővel szemben.
A Legfelsőbb Bíróság 2005. június 28-án kelt, Kfv.III.37.140/2005/5. sz. ítéletével helyben hagyta a BKM Bíróság 2005. január 24-én kelt 4.P.21.252/2004/19. sz. jogerős ítéletét, amely megsemmisítette azt az önkormányzati határozatot, amely a kecskeméti polgármestert felhatalmazta a telekhatár-rendezési megállapodás aláírására.
A telekhatár-rendezési megállapodás érvényességének megállapítását a szerződő felek választottbíróságtól kérték (a szerződés módosítása ugyanis választottbírósági hatáskörbe utalta a kérdést), amely a szerződés érvényességét állapította meg. Vitatva azt is, hogy a kérdés választottbírósági útra volt terelhető, civil szervezetek a BKM Bírósághoz fordultak a telekhatár-rendezési megállapodás érvénytelenségének megállapítását kérve. A Legfőbb Ügyész 2005. június 15-én arról tájékoztatott, hogy a telekhatár-rendezési megállapodás érvénytelenségének megállapítása iránti perben a megyei főügyészség a felperes pertársaként perbe lépett. 
A Malom Center építési területét érintő telekalakítással kapcsolatos földhivatali bejegyző határozat elleni óvás elutasítása miatt a megyei főügyészség által benyújtott bírósági kereset tárgyában a per folyamatban van.
A BMKH 2005. július 4-én kelt, 3-2898/11/2005. sz. határozatával - felügyeleti intézkedésként - megsemmisítette Kecskemét jegyzőjének 20510-52/2005. sz., az építtető „végrehajtási kifogás kérelmének” helyt adó határozatát. A BMKH megállapította, hogy a kivitelezés leállításával járó veszélyhelyzet nem valószínűsíthető, és, hogy a jegyző határozata eljárásjogi szempontból is megalapozatlan volt, mivel ügyészi óvás miatt felfüggesztett végrehajtás esetén nincs helye az Áe. 88. § (2) bekezdésében szabályozott végrehajtási kifogásnak. A határozat kitért azonban arra is, hogy a felfüggesztés az épület készültségi fokára tekintettel okafogyott.
A BMKH 2005. július 13-án kelt, 3-2898/18/2005. sz. határozatával Kecskemét jegyzőjét a Malom Center építésügyi hatósági ügyében szükséges, illetőleg megindított elsőfokú eljárás(ok) elintézéséből kizárta, és Baja Város Jegyzőjét jelölte ki. A határozat indokolása szerint - figyelemmel az első fokú építéshatósági eljárásokat érintően feltárt körülményekre, illetve arra, hogy a Jelentést megtárgyaló kecskeméti közgyűlésén elhangzottak írásos kivonata szerint a testületi előterjesztés előkészítéséhez az elsőfokú hatóság az építtető segítségét kérte - a jegyzőtől a folyamatban lévő ügy tárgyilagos, elfogulatlan megítélése nem várható el.
Kecskemét jegyzője 2005. július 19-én kelt, 20510-116/2005. sz. határozatával elismerte a Kecskeméti Építészek Környezetvédő Egyesületének ügyféli jogállását a használatbavételi engedélyezési eljárás vonatkozásában, majd 2005. július 20-án kelt, 20.510-22/2005. sz. határozatával a Malom Centerre használatbavételi engedélyt adott. Az engedélyt azonnal végrehajthatóvá nyilvánította, azaz kizárta a fellebbezés halasztó hatályát. Arra hivatkozott, hogy a „használatbavételi engedély azonnali végrehajtásának elmaradása a bevásárló és szórakoztató központ megnyitását, működését, valamint üzemeltethetőségét veszélyezteti, azokat ellehetetleníti”, és ebből következően jelentős vagy helyrehozhatatlan kárral járna. 
A határozat ellen a Kecskeméti Építészek Környezetvédő Egyesülete fellebbezést nyújtott be. Fellebbezésükben kitértek arra, hogy az Állami Népegészségügyi és Tisztiorvosi Szolgálat (ÁNTSZ) szakhatósági állásfoglalása szerint több, mint száz diszponibilis tér van az épületben, amiből az következik, hogy az épület még részben befejezetlen, így arra végleges használatbavételi engedély nem adható. Szintén fellebbezett a határozat ellen a Levegő Munkacsoport.
A BMKH a fellebbezést elutasította, megállapította ugyanakkor, hogy az azonnali végrehajthatóvá nyilvánítás feltételei nem álltak fenn. A Kecskeméti Építészek Környezetvédő Egyesülete keresettel kérte a határozat bírósági felülvizsgálatát. 

II. A Jelentésben foglaltakkal kapcsolatban érkezett reakciók
II.1. A Jelentésben foglalt kezdeményezésekkel érintett szervek válaszai
1. A Miniszterelnök nem tartja szükségesnek tárcaközi bizottság felállítását, álláspontja szerint az ügy tanulságainak levonása és jövőbeli kiküszöbölése jogalkotással és a meglévő jogszabályok megfelelő alkalmazásával biztosítható. Felhívja a figyelmet a 2005 novemberében életbe lépő Ket. szabályaira, a közérdekű adatokhoz való hozzájutást további garanciákkal övező 2005. évi XIX. törvényre, valamint arra, hogy az országgyűlés előtt van az információszabadságról szóló törvényjavaslat, és folyamatban van a környezeti hatásvizsgálatról szóló 20/2001. (II. 14.) Korm. rendelet, valamint az egységes környezethasználati engedélyezési eljárás részletes szabályairól szóló 193/2001. (X. 19.) Korm. rendelet felülvizsgálata. A Miniszterelnök megállapítja: „sajnálatos, hogy jelen ügyben nem alkalmazták a 2001. évi LXXX. törvénnyel kihirdetett Aarhusi Egyezményt, amely a környezeti ügyekben az információhoz való hozzáférésről, a nyilvánosságnak a döntéshozatalban való részvételéről és a jogorvoslathoz való jog biztosításáról gondoskodik a környezetvédelmi civil szervezetek körében, ügyféllé nyilvánítva őket”, kitér továbbá arra, hogy az Egyezmény rendelkezései értelmében a civil szervezeteket is érdekelt szervezeteknek kellett volna tekinteni. A Miniszterelnök álláspontját tudomásul vettem. 

2. A Regionális Fejlesztésért és Felzárkóztatásért Felelős Tárca Nélküli Miniszter arról tájékoztatott, hogy az OLÉH-t felügyelő tevékenysége során a jelentésben foglalt megállapításokat és javaslatokat hasznosítani fogja. A Jelentésnek a „jogi szabályozás hiányosságai” című részében foglalt kezdeményezésre a miniszter érdemben nem válaszolt, a kezdeményezést ezért változatlanul fenntartom. 

3. A Földművelésügyi és Vidékfejlesztési Miniszter elfogadta álláspontomat, amely szerint a nyilvánvalóan, és az ingatlan-nyilvántartásban azonosítható módon forgalomképtelen területek esetében a földhivataloknak meg kell tagadniuk a tulajdonváltozás bejegyzését. Felhívta a földhivatalok figyelmét az önkormányzati törzsvagyonnal kapcsolatos hatályos szabályok maradéktalan érvényre juttatásának jelentőségére, arra, hogy önkormányzati ingatlanvagyon tulajdonjogának átruházása során a kérelem teljesíthetőségéről a földhivatal a jogügylet tárgyát képező ingatlanra vonatkozó törvényi vagy önkormányzati szabályozás figyelembevételével dönthet. A földművelésügyi és vidékfejlesztési miniszter a kezdeményezésemnek megfelelő intézkedéseket megtette, a választ elfogadtam.

4. a) A Környezetvédelmi és Vízügy Miniszter válaszában kitért arra, hogy álláspontja szerint az ATIKÖFE helyesen járt el, amikor a Malom Center beruházással kapcsolatban a tervezett létesítmény „épített környezetbe illeszkedésének”, „tájba illeszkedésének”, „vizuális hatásainak vizsgálatát” az építési engedélyezési eljárás körébe utalta. Kifejtette, hogy „… a környezetvédelmi engedélyköteles tevékenység, létesítmény épített környezetre gyakorolt hatásának vizsgálata a környezetvédelmi engedélyezési eljárás részét képezi”, ugyanakkor álláspontja szerint „az épített környezet védelme nem kizárólag a környezetvédelmi engedélyezési eljárás során valósul meg, hanem ugyanezt a funkciót szolgálja az építési engedélyezési eljárás is.” 
A Miniszter utalt arra is, hogy a KÖH – három kikötéssel – megadta a hozzájárulását a környezetvédelmi engedély előzetes hatásvizsgálat alapján történő kiadásához, „ezért nem értékelhető az ATIKÖFE terhére a tény, hogy a KÖH utóbb az építési engedélyhez nem járult hozzá”. Nem fogadtam el a miniszter álláspontját a következőkben.
A miniszter nem cáfolta, hogy az épített környezet védelme a környezetvédelemi engedélyezési eljárásnak is a része (elegendő ehelyütt utalni a R. 6. § (7) bekezdésére). Ebben az eljárásban is jelen van, ennek is része, az „épített környezetbe illeszkedésének”, „tájba illesztésének” kérdése. Nem kizárt, sőt jellemező egy létesítési típusú engedélyezési eljárásban, hogy egyes hatóságok egy ügy kapcsán egymás után követő hatósági eljárásokban szerepeljenek, mégpedig akképp, hogy az egyes fázisokban más-más hatóság az ”ügy ura”. Hangsúlyoznom kell, hogy a környezetvédelmi ügyekben – azok komplexitásból következően – tipikusan egy egymásra épülő engedélyezési rendszer van, melynek eredménye tulajdonképpen az „engedélyek csokra” lesz. Ezek az egymást követő eljárások ugyanakkor más elvi síkon alapulnak, más szempontrendszer szerint képviselik szakterületüket az adott szakhatóságok.
Nem értékeltem az ATIKÖFE terhére a tényt, hogy a „KÖH utóbb az építési engedélyhez nem járult hozzá”. Azonban az Étv. 2. § 5. pontja szerint: „E törvény alkalmazásában: Épített környezet: a környezet tudatos építési munka eredményeként létrehozott, illetve elhatárolt épített (mesterséges) része, amely elsődlegesen az egyéni és a közösségi lét feltételeinek megteremtését szolgálja.” A Kult.tv. 7. § 7. pontja szerint: „E törvény alkalmazásában: Műemléki érték: minden olyan épített örökségi elem, valamint azok rendeltetésszerűen összetartozó területe, együttese, rendszere, amely hazánk múltja és a közösségi hovatartozás-tudat szempontjából kiemelkedő jelentőségű történeti, művészeti, tudományos és műszaki emlék; alkotórészeivel, tartozékaival és berendezési tárgyaival együtt.” A Kult.tv. 39. §-a szerint: „Műemléki jelentőségű területként kell védeni az építmények, műtárgyak, valamint a hozzájuk tartozó területek (a továbbiakban együtt: ingatlanok) minden olyan csoportját, illetve olyan ipari vagy közlekedési területét, amely az adott település jellegzetes, történelmileg kialakult szerkezete, összképe, a tájjal való kapcsolata, tér- és utcaképei szempontjából műemléki védelemre és megtartásra érdemes.”
Az ország kb. 3200 települése (legalább azok teljes belterülete) épített környezet. Ugyanakkor összesen 24 településen 29 országos védettségű, műemléki jelentőségű terület van. A két eltérő nagyságrend is mutatja, hogy az épített környezetben engedélyezett változtatásokért, a változtatások környezetre gyakorolt hatásáért általánosan nem a műemlékvédelem, a kulturális örökségvédelmi igazgatás a felelős. Még akkor sem, ha a konkrét esetben valóban – az elvi engedélyezésben lekésett határidő miatt – elvesztette a jogát az együttes döntésben való részvételre.
A változtatásnak az épített környezetre gyakorolt hatását akkor is vizsgálni kell(ett volna), ha a településen egyáltalán nincs is műemlékvédelem alatt álló terület, objektum. Akár egyetlen műemlékkel sem rendelkező településeken is élnek emberek, az ő épített környezetükre is vonatkozik az Alkotmány 70/D. § (1)-(2) bekezdése: „(1) A Magyar Köztársaság területén élőknek joguk van a lehető legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez. (2) Ezt a jogot a Magyar Köztársaság a munkavédelem, az egészségügyi intézmények és az orvosi ellátás megszervezésével, a rendszeres testedzés biztosításával, valamint az épített és a természetes környezet védelmével valósítja meg.”
Sajnálatos, hogy a minisztérium nem akceptálta, hogy a Jelentés fő mondanivalója e téren az volt, hogy a részletes hatásvizsgálati eljárásban lehetett volna jobban képviselni a környezeti elemek – melynek része az épített környezet is – komplex védelmét.
b) A Miniszter válasza szerint „Az érkezett észrevételek nagy részét a környezetvédelmi hatóság nem vizsgálta, tekintettel arra, hogy az azokban foglaltak álláspontja szerint nem képezik a környezetvédelmi engedélyezési eljárás tárgyát.”
Ehhez hozzátette, hogy a környezeti hatásvizsgálatról szóló 20/2001. (II. 14.) Korm. rendelet (a továbbiakban: R.) 8. § (3) bekezdése rögzíti, hogy: „A felügyelőség a döntéshozatal előtt a környezetre gyakorolt hatás megítélése, valamint a részletes környezeti hatásvizsgálat tartalmának szempontjából lényeges – és a 7. §, illetve a 24-26. §-ok szerint kapott – észrevételeket a szakhatóságok bevonásával érdemben vizsgálja. Az észrevételek értékelését a felügyelőség határozatának indokolása tartalmazza. Az értékelés magában foglalja az észrevételek ténybeli megítélését, szakterületi elemzését és a jogi következtetéseket.”
E rendelkezés a miniszter szerint csak a környezetre gyakorolt hatás megítélése, illetve a részletes környezeti hatásvizsgálat szempontjából jelentős észrevételek érdemi vizsgálatát írja elő a környezetvédelmi hatóság és a szakhatóságok számára. A hivatkozott jogszabályhelyből nem következik az, hogy az eljáró hatóságnak a szakhatóságok bevonásával kellene döntenie a lényegesség megítélésével kapcsolatban is.
Nem fogadtam el a miniszter álláspontját a következőben. Mint ahogyan arra az alapjelentésemben is utaltam: ”A felügyelőségnek a lehetséges hatásokat a megfelelő szakhatóságok segítségével kell feltárnia az eljárás valamennyi szakaszában. Minden tartalmi követelmény esetében a hatásokat a szakterületi szervek bevonásával kell vizsgálni.” A R. 8. § (3) bekezdésből nem következik az sem, hogy az eljáró zöld hatóság dönthesse el, hogy mi lényeges, mi nem a szakhatóságok szempontjából, továbbá az ő értékelése okán a szakhatóságok ne ismerhessék meg a kompetenciájukba tartozó észrevételeket.
Elég ehelyütt utalnom arra a „fordított helyzetre”, amikor is a környezetvédelmi hatóság a szakhatóság. Ekkor bármely, vele kapcsolatos észrevétel lényegességét csak ő jogosult és tudja is eldönteni. Csak az adott szakterületi ismeretek figyelembevételével lehet dönteni arról, hogy mi lényeges, mi nem, ami ugyanis az egyik szakterületnek az, a másiknak még nem feltétlenül. 
Amennyiben pedig a hivatkozott jogszabályhely nem egyértelműsége indukálja a joggyakorlat – így a minisztérium szakmai álláspontjának – bizonytalanságát, úgy szükséges a jogszabály szövegének egyértelművé tétele. Végül meg kell említenem, hogy ha a R. 8. § (2) bekezdése többféleképen értelmezhető, kérdés számomra, hogy a környezetvédelemi tárca miért nem a környezet – a környezeti elemek – mindenkori érdekeit helyezi előtérbe?
c) A miniszter tájékoztatott arról, hogy a R. és az egységes környezethasználati engedélyezési eljárás részletes szabályairól szóló 193/2001. (X. 19.) Korm. rendelet átfogó módosításakor – amelyre 2005. második félévében kerül sor – az ügy tapasztalatait is figyelembe kívánják venni. Megküldte továbbá a Jelentést az Országos Környezetvédelmi, Természetvédelmi és Vízügyi Főfelügyelőségnek, és javasolta, hogy az a rendszeresen szervezett hatósági értekezleteken a Malom Centerrel kapcsolatos környezetvédelmi eljárás tapasztalatairól tájékoztassa a környezetvédelmi felügyelőségeket. A környezetvédelmi és vízügyi miniszternek az üggyel összefüggő további válaszát és intézkedését elfogadom, azokat üdvözlöm. 

5. a) Az OLÉH elnöke kezdeményezésemnek megfelelően a jövőben igyekszik előzetesen tájékozódni arról, hogy a kijelölni kívánt hatóság valóban el fog-e járni az ügyben annak érdekében, hogy megelőzhetőek legyenek a Malom Center ügyben tapasztaltak. Jelesül az, hogy hónapokig nem volt olyan kijelölt közigazgatási hivatal, amelyik ténylegesen eljárt volna az ügyben. Az elnök utalt azonban arra is, hogy az előzetes puhatolózás sok esetben nem vezethet eredményre, mert a kizáró okok fennállására többnyire csak a kijelölés után derül fény. A jövőben megkülönböztetett figyelmet fog arra fordítani, hogy hivatala az országgyűlési biztos megkereséseinek mindenkor érdemben eleget tegyen. Az OLÉH vizsgálata megállapította, hogy a PMKH nem tartotta be az Étv. 53. § (2) bekezdésében foglaltakat a Malom Center elvi építési és építési engedélye ellen 2004. májusában benyújtott ügyészi óvásokkal kapcsolatos eljárásában. Tekintettel azonban arra, hogy a hivatalvezető már nem dolgozik a hivatalban, ellene eljárást kezdeményezni már nem lehet. Az OLÉH elnöke körlevélben hívta fel a megyei közigazgatási hivatalok vezetőjét, hogy tudatosítsák a másodfokú építésügyi hatóságokkal az Áe. 7. § (2) bekezdésében foglaltak betartásának fontosságát, és intézkedett aziránt, hogy a hatóságok eljárásaik során maradéktalanul betartsák az Étv. 53. (2) és (3) bekezdésében foglaltakat. Az OLÉH elnökéhez intézett kezdeményezéseimnek a konkrét ügyre vonatkozó részéből a másodfokú eljárás körébe tartozókra az időközben kijelölt BMKH válaszánál térek ki. Megállapítom, hogy a BKMKH részére a hatáskör visszaadása nem történt meg. Erre irányuló kezdeményezésemet a továbbiakban azért nem tartom fenn, mert az részint okafogyottá vált, hiszen az eredeti jelentésem kézhezvétele előtt az elnök kijelölte a BMKH vezetőjét az építési engedélyezés jogorvoslati eljárásának lefolytatására. Így van már eljáró másodfokú hatóság, ennek hiánya önmagában nem képezi az objektív eljárás lefolytatásának az akadályát, nem veszélyezteti a jogbiztonságot. Másrészt a Jelentés kiadását követően a beruházó a BKMKH vezetőjét is beperelte, így a perrel fenyegetett hivatalt és vezetőjét további támadásoknak kitenni az országgyűlési biztos részéről nem lenne etikus. Ugyanakkor joggal tehető fel a kérdés, hogy pusztán a perlés ténye, vagy már a perléssel fenyegetés is, esetleg csupán az érdemi bizonyítékok nélküli elfogultsági kifogás elegendő lehet egy jóhírű közigazgatási hivatal kizárásához?  Annak ellenére tehát, hogy a Legfelsőbb Bíróság 2005. június 28-án kelt, Kfv.III.37.140/2005/5. sz. ítélete megerősítette a BKMKH fellépésének jogszerűségét, ezt a kezdeményezésemet a fentiek miatt nem tartom fent.
b) Az OLÉH elnöke a Jelentés „jogi szabályozás hiányosságai” alfejezetben foglaltakkal kapcsolatban kifejtette: álláspontja szerint a hatályos jogszabályok lehetővé teszik a minden tekintetben törvényes eljárások lefolytatását, azonban a településrendezés tárgyában az anyagi jogi szabályozás hierarchikus felépítése, gyakori módosításuk és az ebből fakadó ellentmondások megnehezítik az egységes és következetes jogalkalmazást. Egyetértett az OLÉH a véleményemmel, amely szerint a jogalkalmazási anomáliák egyik okozója az építésügyi hatósági feladatok jelenlegi telepítése.A hatóságok függetlenségére vonatkozó többször ismételt kezdeményezésem elfogadását ezúttal is örömmel üdvözlöm. Ha megvalósul, nem lesz szükség az összeférhetetlenség ilyen gyakori vizsgálatára, a kirívó esetek ezzel az intézkedéssel eleve kizártak lehetnek. Megállapításaimat fenntartva, a választ elfogadom, de a hatósági rendszer tényleges átalakulásáig a kezdeményezést nem tekinthetem teljesítettnek, mivel hosszú évek óta ígért, de nem teljesített ügyről van szó.
c) Álláspontja szerint az Étv. 18. § (2) bekezdésében foglalt ún. „illeszkedési szabály” megfelelően alkalmazható és azt megfelelően alkalmazzák is. Véleménye szerint az előírás alkalmazásának a beruházás nagyságrendjére hivatkozással történő jogszabályi kizárása nem megoldható. Az OLÉH-nak az illeszkedési szabályra vonatkozó állásfoglalását nem fogadtam el a következők miatt. Önmagában az a tény is alátámasztja, hogy a szabályozás hiányos, hogy ugyanazon építési engedélyezés kapcsán (jelen ügy) az OLÉH - Jelentésemben többször hivatkozott - vizsgálati jelentése a következőket állapította meg: „A beépítési százalékról (ami az elvi építési engedélyen több mint 100 %, s az építési engedélyen is 99 %) egyértelmű, hogy nem felel meg a környező beépítésnek. (…) az épület magassága nem felel meg az építési törvény előírásának, mert nem illeszkedik a környező beépítéshez. (…) Az épület léptéke nem illeszkedik a környezetébe sem beépítési százalék, sem építménymagasság, sem terepszint alatti építmények tekintetében.” A BMKH pedig kifejtette: A felülvizsgálat tapasztalatai alapján megállapítottam, hogy megalapozott a támadott első fokú határozat indokolásának azon kitétele, hogy a tervezett 100%-os beépítettség gyakori a tervezett létesítmény környezetében, a tervezett épület tömegében és magasságával illeszkedik a városközpont látványát meghatározó épületekhez; az illeszkedésre vonatkozó kifogás mellett is szólnak érvek, azonban az illeszkedés hiányát szakmai szempontból egyértelműen megállapítani nem lehet. Ahogyan azt az Alkotmánybíróság is kifejtette (pl. 754/B/1999. AB határozat), a jogállamiság elvéből, követelményéből az is következik, hogy a jogértelmezés nem válhat a jogalkalmazó szerv önkényes, szubjektív döntésének eszközévé.
d) Az OLÉH elnöke válaszában kitért arra, hogy az elvi építési engedély kiadásakor az építési területre vonatkozó helyi szabályozás hiányos és egyes elemeiben törvénysértő volt, a helyi védelem megszüntetését a hatóság hatáskörébe utalta, holott az a képviselő-testület hatásköre volt. Ezen kívül az Étv. alapján helyi építési szabályzatot és szabályozási tervet kellett volna készítenie az önkormányzatnak. 
e) Az elnök álláspontja szerint a tervtanácsok jogállásának kérdését a Ket. hatálybalépésével összefüggő egyes törvények módosításáról szóló 2005. évi LXXXIII. törvény egyes szabályai rendezik. (A módosítások a Ket. hatályba lépésével egyidejűleg, 2005. november 1-jén lépnek hatályba.) 
f) Az elnök az elvi építési engedély szabályait nem tartja kifogásolhatónak, álláspontja szerint a szabályozás egyértelmű. Álláspontom szerint is természetesen egyértelmű az a megfogalmazás, hogy az ügyfél számára az elvi engedély arra ad jogosultságot, „amire kifejezetten rendelkezett…” Csak az nem egyértelmű, hogy kifejezetten mire rendelkezhet, milyen mélységű az előzetes tisztázás kötelezettsége? Az az Étv. 35. § (1) bekezdésében, illetve a 46/1997. (XII. 29.) KTM rendelet 11. §-ában felsoroltak előzetes tisztázására szolgál-e, vagy az gyakorlatilag az építési engedély megadása? Ez utóbbi esetben ugyanis az építési engedélyezési eljárás teljesen formális volna. Ez nem kizárt, de akkor minek van elvi és végleges engedély közti tartalmi különbségtétel?  
g) Az OLÉH a 2005. november 1-én hatályba lépő Ket. rendelkezéseit megfelelőnek tartja az iratbetekintési jog, valamint a jogorvoslatra jogosultak körének szabályozásával kapcsolatban. Hangsúlyozni szeretném, hogy az iratbetekintési jog, jogorvoslati jog stb. az Áe. szerint is éppúgy rendezett volt, mint jelenleg a Ket. által. Kezdeményezésem azonban nem az ügyfelek jogairól, hanem éppen az ügyfelek és a „köz” jogainak a szétválasztásáról szól. Arról, hogy nagy volumenű, sokak életkörülményeit befolyásoló építkezésekről ne az elkészülésükből értesüljön a „köz,” a település vagy éppen az ország lakossága. Úgyszintén a „köz” értékeinek esetleges elbontásáról se azok felrobbantásából (a TV híradóból) értesüljön. A megfelelő időben, mértékben és módon történő tájékoztatás az állampolgárok, az emberek alapvető érdeke, és a hatóságok kötelezettsége. A környezetvédelmet, örökségvédelmet nem önmagáért tartja fenn az állam, és nem bürokratikus okokból engedélyhez kötött a magánterületen való építés sem. Mindezt az engedélyező-ellenőrző funkciót az emberek életének és életkörülményeinek védelmében tartja fenn az állam, a közösség. Ugyanezen közösségnek joga van előzetesen értesülni az ebbe a körbe eső jelentős tényekről, civilekként beleszólni az őket érintő döntésekbe és gyakorolni jogorvoslati jogukat. Ez az értesülési igény és jog nem azonos az ügyfél jogaival, éppen ezért kezdeményeztem a csak ügyfelek által  megismerhető és a köz számára nyilvános dokumentumok elkülönítését. Ezt a kezdeményezésemet ezért fenntartom.
h) Az elnök válaszában megállapította ugyanakkor, hogy a környezetvédelmi hatásvizsgálat nem kezeli kellő részletességgel a jelentős tömegforgalmat vonzó létesítmények telepítési kérdését. A probléma rendezését jelentheti a belkereskedelemről szóló - jelenleg előkészítés alatt álló - törvény, amely helyi társadalmi vizsgálat készítését írja elő ilyen beruházások esetére. Ezzel a megállapítással egyetértek, a társadalmi vizsgálat készítésének előírását szükséges, de nem elégséges intézkedésnek ítélem, ezért változatlanul fenntartom a jelentős tömegforgalmat vonzó létesítmények külön szabályozására vonatkozó kezdeményezésemet. Az OLÉH elnökének a konkrét ügyre vonatkozó további válaszát és intézkedését elfogadtam. 

6. A KÖH elnöke a Jelentésben foglalt megállapításokkal egyetértett, és a KÖH működésével kapcsolatban tett kezdeményezéseimet figyelembe véve az eljárási fegyelem megerősítését célzó szükséges intézkedéseket megtette. Az országgyűlési biztosnak a hatósági bizonyítványt érintő kezdeményezése nyomán megállapította, hogy a 17/2002. (VI. 21.) NKÖM rendelet egyes rendelkezései ellentmondanak az Áe-nek, ezért a rendelet módosítása szükséges. A rendelet módosítását folyó év novemberében terjesztik az államtitkári, illetve a miniszteri értekezlet elé, addig a KÖH csak az Áe. rendelkezéseinek megfelelő hatósági bizonyítványt bocsát ki. A KÖH elnöke a Jelentéssel egyetértett, kezdeményezésemet elfogadta. A hatósági bizonyítványt érintő intézkedésekkel - utalva arra, hogy az Áe. rendelkezéseit 2005. november 1-jével a Ket. szabályai váltották fel - egyetértek.

7. A BKMKH vezetője - kezdeményezésemnek megfelelően - intézkedett arról, hogy a hivatal munkatársai a jövőben az ügyféli jogállásra vonatkozó határozatok elleni fellebbezéseket mindenkor érdemben bírálják el. Jelezte, hogy mivel a BKMKH-t az OLÉH a Malom Centerrel kapcsolatos építésfelügyeleti eljárásból, illetve elsőfokú építésigazgatási eljárásból kizárta, a biztosnak a BKMKH-nak címzett további kezdeményezései okafogyottá váltak. Megállapítottam, hogy a BKMKH vezetője megkísérelt építésfelügyeleti jogkörében eljárni, de kezdeményezésemnek önhibáján kívül nem tudott eleget tenni, mert azt az építkezés helyszínén megakadályozták. Ezt követően 2005. június 6-án kelt 207-57/2005. határozatával az OLÉH kizárta a BKMKH-t az építésfelügyeleti eljárásból is. A kifejtettekre tekintettel kezdeményezésemet visszavonom. Az ügyféli jogállással összefüggésben tett kezdeményezéseket a BKMKH vezetője elfogadta, azt teljesítettnek értékelem.

8. A BMKH vezetője a Jelentésben foglalt ajánlásokkal kapcsolatos álláspontjáról 2005. július 27-én kelt levelében tájékoztatott. Véleménye szerint a Légügyi Igazgatóság szakhatósági közreműködése a vonatkozó jogszabályi rendelkezések alapján a Malom Center ügyében nem indokolható. Álláspontja szerint a Malom Center elvi építési engedélyezési terve szakmailag teljes mértékben megegyezik az építési engedélyezés terveivel, ezért a KÖH hallgatását az elvi engedélyezési eljárásban a hozzájárulás megadásának kellett tekinteni. Ebből következően jogszerű volt, hogy az építési engedélyezési eljárásban a KÖH elutasító szakhatósági állásfoglalását az építési hatóság figyelmen kívül hagyta. Kifejtette, hogy az örökségvédelmi szakhatóság mulasztott, amikor a szakmai szempontoknak megfelelő örökségvédelmi hatástanulmány hiányában kellő időben nem tagadta meg az elvi építési engedélyhez kért szakhatósági hozzájárulást, de mulasztott az elsőfokú építési hatóság mint az építési engedélyezési eljárás koordináló szerve is, amikor az építési eljárásban kézhez kapva a KÖH elutasító állásfoglalását nem hívta fel az ellentmondásos jogi helyzetre a KÖH vagy felettes szerve figyelmét. Álláspontja szerint Kecskemét jegyzőjével kapcsolatban abszolút kizárási ok nem merült fel az ügyben, mivel az önkormányzatnak - mint a jegyző munkáltatójának - esetleges tulajdonosi érintettsége nem jelenti, hogy a jegyző saját ügyben járt volna el. Relatív kizáró okra hivatkozva azonban kizárta a jegyzőt az ügyben szükséges további építésügyi igazgatási, illetőleg használatbavételi engedélyezési eljárásból. Indokként az elsőfokú eljárásokat érintően feltárt körülményekre, az országgyűlési biztos által kezdeményezett fegyelmi felelősségre vonásra irányuló eljárásra, illetve a Jelentést megtárgyaló kecskeméti közgyűlésen elhangzottak írásba foglalt kivonatára hivatkozott. A BMKH a Malom Center építés-kivitelezésének építés-felügyeleti ellenőrzését az ellenőrzési tervbe felvette. 
A Jelentés ügyféli jogállásra vonatkozó megállapításaival kapcsolatban a BMKH véleménye, hogy a vitatott ügyféli pozícióval kapcsolatos eljárások lezárultak, mivel az érdekeltek vagy nem fellebbeztek, vagy fellebbezésüket elutasították. A környezetvédelmi szervezetek ügyféli jogállását illetően egyetértett a biztos általános megállapításaival, kifejtette, hogy a beruházás hatásterületén működő ilyen szervezeteket (a környezetvédelmi szakhatósági kompetenciába tartozó kérdésekre kiterjedően) az ügyféli jogok megillették volna. Az eljárásjogi jogszabálysértés azonban álláspontja szerint már nem orvosolható. 
Figyelemfelhívásként közölte továbbá, hogy a környezetvédelmi társadalmi szervezetek tekintetében a hatóság határozatának közlésére vonatkozó igény - a szervezetek egységes regisztrációjának, valamint a felkutatásukra vonatkozó hatósági kötelezettség hiánya miatt - jelenleg megoldhatatlan feladat elé állítja az eljáró építési hatóságokat, ezért szabályozási reformra lenne szükség. 
Azon megállapításaimat, amely szerint a beruházás hatásterületén található ingatlanokkal rendelkezni jogosultakat is megillette volna a jogorvoslati jog a Malom Center engedélyezési eljárásában, a BMKH nem vitatta. Álláspontja szerint azonban figyelembe kell venni, hogy a hatásterületen lévő ingatlannal rendelkezni jogosultaknak, illetve használóinak az építkezést észlelve is van lehetőségük jogorvoslattal élni. A hatóságnak - az Áe. 2. § (6) bekezdésében foglalt jóhiszemű joggyakorlás elvéből következően - vizsgálnia kell, hogy a fellebbező ügyfél mikor szerzett tudomást az építkezésről, ahhoz képest mikor nyújtott be fellebbezést, a fellebbezés benyújtására az igazolási kérelem benyújtására nyitva álló objektív határidőn belül került-e sor, stb. Csak e kérdések tisztázása után lehet állást foglalni abban a kérdésben, hogy a fellebbezés érdemi elbírálásának van-e helye. 
A BMKH megállapította: „a kialakult helyzetben a tényállás megnyugtató módon történő teljes körű tisztázhatóságát - a több szerv által lefolytatott egyidejű és egymást átfedő eljárások miatti jelentős mennyiségű, áttekinthetetlen iratanyag követhetetlen mozgása és az egységes iratjegyzék hiánya - nehezíti”. 
A BMKH 2005. július 27-én az ügyészségnek az elsőfokú építésügyi hatóság által 2004. március 17-én kiadott, telekhatár-rendezést engedélyező határozata ellen benyújtott óvásait elutasította. A határozatok indokolása szerint a jogerős határozat elleni óvásokat a közléstől számított egy éven túl nyújtották be. A határozat alapján - arra hivatkozva, hogy mivel a támadott építési engedélyezési eljárás időszakában volt kialakított építési telek, és ezért az építési jogosultság fennállt - a BMKH az építési engedély ellen benyújtott óvást is elutasította. 
A másodfokú építési hatóságnak tett kezdeményezésem tényleges címzettje - mint az időközben az eljárásra kijelölt másodfokú hatóság - a BMKH a kezdeményezésekből a jegyző kizárására vonatkozót teljesítette, ezt elfogadtam. (Annak vizsgálatára nincs lehetőségem, miként történt mégis, hogy a bajai jegyző kijelölését követően a kizáró határozat kiadása és kézbesítése között a kecskeméti jegyző mégis kiadta a használatbavételi engedélyt.)
Az ügyészi óvásokat a BMKH elutasította. A BMKH határozatait érdemben nem kívánom taglalni, információim szerint a Legfőbb Ügyészség az elutasító határozatok bírósági felülvizsgálatát kérte. Így a BMKH elutasításokról szóló tájékoztatását tudomásul vettem. 
Meg kívánom azonban jegyezni, hogy az építési engedélyben szereplő opcionális heliporttal kapcsolatos véleményemet fenntartom, álláspontom szerint e kérdésben hatósági döntés lett volna szükséges, csakúgy, mint az ún. diszponibilis terekre, helyiségekre is vonatkozó használatbavételi engedély esetében. A hatóságnak ilyen - családi házak, „egyszerű lakossági építkezések” stb. esetén soha nem tapasztalt - engedélyezési gyakorlata elfogadhatatlan, mert oda vezet, hogy lényegében konkrét engedélyezési eljárás lefolytatása nélkül „bianco” engedélyeket ad ki a hatóság. Az illeszkedési szabállyal - mint általános problémával - kapcsolatos álláspontomat fentebb már kifejtettem.

9. Kecskemét polgármestere tájékoztatott, hogy a kecskeméti közgyűlés 2005. június 1-jén tartott 372/2005. (VI. 1.) KH számú határozatával a jegyző elleni fegyelmi eljárás indítására vonatkozó kezdeményezésemet elutasította. A polgármester - a közgyűlés felkérésére - leveléhez csatolva megküldte a Jelentéssel kapcsolatos észrevételeket.  (Tényként meg kell itt állapítanom, hogy a beruházónak az országgyűlési biztos ellen benyújtott keresetének a tartalma szinte szó szerint megegyezik ezekkel az észrevételekkel.)
A polgármester által közvetített, a jegyző fegyelmi felelősségre vonásának elutasításával kapcsolatos álláspontot nem fogadom el, az eredeti kezdeményezésem indokolásában kifejtetteket fenntartom. 
A jegyző fegyelmi felelősségre vonását azonban már nem kezdeményezem, mivel kiegészítő jelentésemmel az Obtv. 24. §-a alapján a Legfőbb Ügyészhez fordultam. Feltártam a Legfőbb Ügyésznek: „Vizsgálatom során összességében megállapítottam, hogy az eljáró hatóságok többsége a jogszerűség látszatát keltve, kötelezettsége formális teljesítésével „asszisztált” a történtekhez. A jegyző, és személyében „keveredve” az építésügyi államigazgatási döntéseket hozó és az önkormányzat testületi döntéseit befolyásoló - úgy is, mint előterjesztő és egyben a „törvényesség őre” -, még a törvényesség látszatát sem mindig betartva folytatta az eljárást. Tettei mozgatórugójának, indítékainak kiderítése nem tartozott hatáskörömbe. Ezért - más intézkedési lehetőségem hiányában - felhívtam a polgármestert, hogy a jegyző ellen folytassanak le fegyelmi eljárást.
Kecskemét Megyei Jogú Város Közgyűlése 2005. június 1. napján tartott ülésén megtárgyalta és megvitatta az OBH 4113/2004. és 6379/2004. számú ügyekben készített együttes jelentésemet. A rendelkezésemre álló, Kecskemét Megyei Jogú Város Polgármesterének 63.617-2/2005. számú testületi előterjesztése, valamint kezdeményezésemre hivatalomba 2005. június 27-én érkezett válasza szerint „egyértelműen megállapítható, hogy a fegyelmi felelősségre vonás kezdeményezésének sem ténybeli, sem jogi alapja nincs … a fegyelmi vétség gyanúja sem áll fenn Kecskemét Megyei Jogú Város Jegyzőjével szemben, sőt hatáskörét kiemelkedő szaktudással látta el.”
Az alapjelentésemben rámutattam arra, hogy a konkrét ügyben a törvényesség helyreállítása elengedhetetlenül fontos. Az időmúlás, az összeférhetetlenségi problémák, az elfogultsági kifogások és több más ok folytán a közigazgatás intézkedési lehetőségei rendkívül beszűkültek. Azonban mint országgyűlési biztosnak a jegyző elleni fegyelmi eljárás kezdeményezésén kívül nem volt olyan hatékony intézkedési lehetőségem (eszközöm), ami a hasonló („tipikus”) problémákat - megelőzési célzattal - a jövőben kezelhetővé tenné. Mivel a közgyűlés elé a fegyelmi eljárás elrendelésére irányuló kezdeményezésem elvetésére irányuló előterjesztés került, és annak alapján kezdeményezésemet a testület nem fogadta el, a korábbi megállapításaimat változatlanul fenntartom, így nem mellőzhettem a jelentésem kiegészítését az alábbiakkal: „Abból indultam ki, hogy az államigazgatási szervnél feladatot ellátó hivatalos személy által a hivatali kötelezettsége szándékos megszegésével szerkesztett (kiadott) jogszabálysértő határozat megvalósítja a hivatali visszaélés bűntettét, ha őt ennek során a más részére jogtalan előny szerzésére, illetőleg a más terhére jogtalan hátrány okozására irányuló célzat vezeti (Btk. 225. §).”
Mindezek miatt: „jelentésemet a szükséges intézkedések megtétele céljából megküldöm a legfőbb ügyésznek azzal, hogy az ügyben kialakított álláspontjáról, esetleges intézkedéséről 60 napon belül szíveskedjen tájékoztatni.” A polgármester válaszához csatolt észrevételekben kifejtettekből az alábbiakra nem kívánok részletesen kitérni, mivel azokban az ügy-részekben bírósági eljárás van folyamatban, vagy már lezárult a per:
a) A területcserével kapcsolatos, a BKMKH törvényességi észrevételét követően, általa indított per a Legfelsőbb Bíróság 2005. június 28-án kelt, Kfv.III.37.140/2005/5. sz. ítéletével lezárult. Az ítélet helyben hagyta a BKM Bíróság 2005. január 24-én kelt 4.P.21.252/2004/19. sz. jogerős ítéletét, amely megsemmisítette azt az önkormányzati határozatot, amely a kecskeméti polgármestert felhatalmazta a telekhatár-rendezési megállapodás aláírására. 
b) Tudomásom szerint a BMKH ügyészi óvást elutasító határozatai ellen az ügyészség keresetet nyújtott be a Bács-Kiskun Megyei Bíróságon.
c) A Malom Center építési területét érintő telekalakítással kapcsolatos földhivatali bejegyző határozat elleni óvás elutasítása miatt a BKM főügyészség keresetet nyújtott be, a keresetet az eljárásra kijelölt Csongrád Megyei Bíróság elutasította.
d) A telekhatár-rendezési megállapodás érvénytelenségének megállapítása iránt civil szervezetek indítottak pert, a perben a megyei főügyészség a felperes pertársaként perbe lépett. 
e) A Magyar Kereskedelmi és Iparkamara mellett szervezett választottbíróság 2005. május 6-án kelt, VB/05032 sz. ítélete a  telekhatár-rendezési megállapodás érvényessége tárgyában. A választottbírósági ítélet hatálya ugyanaz, mint a jogerős bírósági ítéleté, továbbá tudomásom szerint a szerződés semmiségének megállapítására indított per folyamatban van, ezért - tekintettel az Obtv. 29. § (2) bekezdésének tilalmára - a választottbíróság ítéletét nem kívánom értékelni.
Kizárólag a következőkre kívánom felhívni a figyelmet. A Vbtv. rendelkezéseiből egyértelmű, hogy a választottbíróság ellenérdekű felek jogvitáját döntheti el. Jelen ügyben azonos érdekű felek fordultak választott-bírósághoz, amely - a felek egybehangzó kérelmére - a felek között fennálló szerződés érvényességét kimondta. A Vbtv. 3. § (1) bekezdése értelmében továbbá bírósági peres eljárás helyett választottbírósági eljárásnak akkor van helye, ha a felek az eljárás tárgyáról szabadon rendelkezhetnek. Jelen ügyben ebben - és a telek kialakításával kapcsolatos valamennyi - kérdésben a magam részéről a Jelentésben is, és most is a BKM Bíróságnak a Legfelsőbb Bíróság által helyben hagyott ítéletét fogadom el, amely megállapította a szerződéssel érintett dolog forgalomképtelenségét.
Az eljárás megindulásával kapcsolatos észrevételekkel összefüggésben a következőket kívánom leszögezni. Az Obtv. 16. § (1) bekezdése értelmében az országgyűlési biztoshoz bárki fordulhat, ha megítélése szerint valamely hatóság, illetve közszolgáltatást végző szerv (a továbbiakban együtt: hatóság) eljárása, ennek során hozott határozata (intézkedése), illetőleg a hatóság intézkedésének elmulasztása következtében alkotmányos jogaival összefüggésben sérelem érte, vagy ennek közvetlen veszélye áll fenn. Az Obtv. 17. § (1) bekezdése úgy rendelkezik, hogy az országgyűlési biztos a hozzá benyújtott beadványt - a (2) bekezdésben foglalt kivétellel - köteles megvizsgálni. A törvény maga határozza meg, hogy a biztos mely esetekben utasítja/utasíthatja el a beadványt (Obtv. 17. § (2)-(4), 19. § (2), (3), 29. § (2) bekezdése). 
Az országgyűlési biztos eljárási legitimációját senki sem vonhatja kétségbe arra hivatkozással, hogy alkotmányos jogokkal összefüggő visszásság hiányában nem volt hatásköre vizsgálatot indítani. Visszásság fennállását illetve annak hiányát ugyanis kizárólag a biztos vizsgálata állapíthatja meg. 
A tényállás tisztázásával kapcsolatos észrevételekkel összefüggésben a következőket kívánom hangsúlyozni. A Jelentés valóban rögzíti, hogy a tényállást - minden erőfeszítés ellenére - nem lehetett minden kétséget kizáró pontossággal megállapítani. Le kell szögezni azonban, hogy a Jelentésben foglalt ténymegállapítások minden esetben becsatolt dokumentumokon alapulnak, és a vizsgálatra felkért szervek által feltárt valamennyi eljárást figyelembe vettem. Fel kell tételezni azonban további eljárásokat (pl. az engedélyekben szereplő diszponibilis terek vonatkozásában, stb.), és nem kizárható, hogy voltak az ügyben olyan, az engedélyezési eljárások során szokásos ügymenettől eltérő eljárások, amelyekről nem volt tudomásom. Az országgyűlési biztosnak nincs nyomozati jogköre, vizsgálatát a rendelkezésére bocsátott dokumentumok alapján végzi. Utalni kell továbbá arra, hogy az ügy sohasem mutatott statikus képet, a vizsgálat során folyamatosan kerültek elő újabb és újabb iratok. (A kifejtettekkel összhangban maga a BMKH is megállapította: „a kialakult helyzetben a tényállás megnyugtató módon történő teljes körű tisztázhatóságát - a több szerv által lefolytatott egyidejű és egymást átfedő eljárások miatti jelentős mennyiségű, áttekinthetetlen iratanyag követhetetlen mozgása és az egységes iratjegyzék hiánya - nehezíti”.)
A vizsgálat módszerével kapcsolatos észrevételekre reagálva hangsúlyozom, hogy a Jelentés egyaránt tartalmazza saját megállapításaimat, illetve a vizsgálatra felkért hatóságok megállapításait, ez utóbbi esetben mindig feltüntetve, hogy azok mely szervtől származnak, illetve az is, ha nem értettem egyet valamely szerv álláspontjával.
Mivel az országgyűlési biztos építészeti szakkérdésekben nem foglalhat állást - ezt a Jelentésben sem tettem - a szakmai kérdések megítélésében természetszerűleg szakmai szervezetek állásfoglalására hagyatkoztam (ICOMOS, tervtanácsok). E szervezetek véleménye a hatályos szabályozás szerint valóban nem kötelező a hatóságokra nézve, azonban állásfoglalásuk az ügy szakmai megítélése szempontjából mérvadónak tekinthető.
Hangsúlyozni szeretném továbbá, hogy a Malom Center ügyében az eljárás civil szervezetek kezdeményezésére indult, tárgyát kizárólag az ügyben eljárt hatóságok tevékenysége képezte. A beruházó panasza azonban nem erre vonatkozott, ezért azt a Malom Center ügyétől elkülönítetten, külön ügyszámon iktattuk. Ez megfelel az Országgyűlési Biztos Hivatala általános gyakorlatának, ugyanis a Hivatal minden panaszos beadványát elkülönítetten kezeli. A panaszok ún. „együttes kezelésére” is csak akkor van mód, ha a panasz tárgya ugyanarra irányul. A különböző panaszosoktól származó beadványok azonban ebben az esetben sem kerülhetnek egy közös ügyiratba. 
Az alkotmányos jogokkal összefüggő visszásságokra vonatkozó, a Jelentésben megfogalmazott megállapításaimat továbbra is fenntartom. 
A civil szervezetek és a magánszemélyek ügyféli jogállására vonatkozó megállapításaimat is fenntartom. Kiemelem, hogy a civil szervezetek jogorvoslathoz való joga a környezetvédelmi törvényből és a környezeti ügyekben az információhoz való hozzáférésről, a nyilvánosságnak a döntéshozatalban történő részvételéről és az igazságszolgáltatáshoz való jog biztosításáról szóló, Aarhusban, 1998. június 25-én elfogadott Egyezmény kihirdetéséről szóló 2001. évi LXXXI. törvényből is levezethető (a Miniszterelnök - a jelentés II.1.1. pontja alatt idézett - válaszát is). A BMKH-nak az építkezés hatásterületén élők fellebbezési jogára vonatkozó megállapításai lényegében megfelelnek a Jelentésemben foglaltaknak. 

10. 2005. június 23-án kelt levelében Kecskemét főjegyzője arról tájékoztatott, hogy a hatóság 2005. június 22-én helyszíni ellenőrzést tartott a Malom Center építkezésénél, megállapította, hogy építési engedélyhez kötött munkák nem folynak, ezért szabálytalan építkezés leállítása iránt intézkedni nem tud. Kifejtette továbbá, hogy vele szemben sem abszolút, sem relatív kizárási ok nem áll fenn, és az ügyet tárgyilagosan meg tudja ítélni. 2005. június 27-én pedig sajtóközleményben utasította vissza a Jelentésben foglaltakat. 
Megállapítom, hogy a jegyző az építkezést nem állította le. A létesítményt használatba vették. Ezért a Jelentésben foglalt, az építkezés leállítására irányuló kezdeményezésem okafogyottá vált.
A jegyző álláspontját, amely szerint vele szemben az eljárásban nem állt fenn kizárási ok, nem fogadom el, a Jelentésben foglalt megállapításaimat továbbra is fenntartom. Tekintettel azonban arra, hogy a jegyzőt az eljárásból a BMKH vezetője kizárta, a továbbiakban nincs jelentősége a saját helyzetmegítélésének, a Jelentésben foglalt neki tett ilyen kezdeményezésemet - okafogyottá válása miatt - már nem tartom fenn. 

II. 2. Egyéb válaszok, észrevételek
Jelentésem egy példányát tájékoztatásul megküldtem az ügyben szereplő több szervezetnek, akiknek ajánlást nem fogalmaztam meg.
1. Az országgyűlés elnöke a jelentést az országgyűlés önkormányzati bizottsága elnökének továbbította. Az Országgyűlés Környezetvédelmi Bizottsága 2005. június 28-ai ülésén meghallgatta az állampolgári jogok országgyűlési biztosát és megállapította, hogy a „jelentés alapjául szolgáló vizsgálatok arra utalnak, hogy az államigazgatási eljárás során, ezen belül is elkülönítve a környezetvédelmi engedélyezés tekintetében súlyos jogsértések történhettek”. A bizottság ezért felkérte a Legfőbb Ügyészt, hogy folytasson vizsgálatot az ügyben feltételezhető törvénytelenségek feltárására. Felkérte továbbá a Legfőbb Ügyészt és az országgyűlési biztost, hogy soron következő éves meghallgatása során a megtett intézkedésekről és azok eredményéről a bizottság részére adjon tájékoztatást, és az általa szükségesnek tartott jogszabály módosításokra tegyen indítványt.
2. A BM Országos Katasztrófavédelmi Főigazgatója a tájékoztatást köszönettel vette. Kiemelte, hogy a jelentés „a létesítési ügyekben eljáró katasztrófavédelmi és tűzoltósági munkatársak számára hasznos, jövőbeni feladatellátásuk során kiemelten figyelemmel kísérendő elvekre, szempontokra irányította rá a figyelmet”. 
3. A Magyar Építész Kamara elnöke üdvözölte az országgyűlési biztosnak a „Malom Center építkezéssel kapcsolatos vizsgálatát, Jelentését és körültekintő állásfoglalását - különösen annak európai szellemiségű látásmódját”, megállapította: „meggyőződésünk, hogy az állásfoglalás és az abban szereplő ajánlások következetes végrehajtása elejét veszi a fejlesztés álcája mögé bújt további értékromboló építkezéseknek”. A Kamara 2005. július 1-én sajtóközleményben fogalmazta meg kezdeményezéseit, javaslatait, és tárcaközi bizottság, valamint parlamenti vizsgálóbizottság felállítását is indítványozták az ügyben. 
4. Az ICOMOS (Műemlékek és Történeti Együttesek Nemzetközi Tanácsa) Magyar Nemzeti Bizottságának elnöke üdvözölte a Jelentést, megállapította, hogy „a Malom Center az alföldi város jellegzetes látképét durván átalakítja, a környező védett tereket, épületeket kiragadja eredeti környezetéből, azok történeti értékeinek érvényesülését károsan befolyásolja”, a Malom Center „a példa arra, hogy egy beruházás kivetülő hatása sokszor kisebb közösségeket, településeket, országrészeket is komolyan érinthet”, ezért „nem lehet lobbik és néhány telekszomszéd érdekeltségi körébe utalni egy ilyen erőszakosan megjelenő építkezés ügyét”. A Bizottság elnöke kifejtette, hogy a Jelentés megállapításai teljes összhangban vannak a műemlékvédelmi elvekkel. A területfejlesztés a történeti együttesek védelmét szolgálja, fontos azonban, hogy az építészetileg is arányos, illeszkedő és mértéktartó, az értékeket hangsúlyozó és nem romboló beruházásokat segítsük. Az ICOMOS reméli, hogy az országgyűlési biztos „állásfoglalása elejét veszi a fejlesztés álcája mögé bújt további értékromboló építkezéseknek”. Az ICOMOS 2005. június 9-én közleményben tiltakozott a Malom Center környezetromboló beruházása ellen.
5. 2005. június 21-én civil szervezetek (Csalán Környezet- és Természetvédő Egyesület, E-misszió Egyesület, Független Ökológiai Központ, GATE Zöld Klub Egyesület, Göncöl Szövetség, HUMUSZ, Hulladék Munkaszövetség, Környezeti Tanácsadó Irodák Hálózata, Levegő Munkacsoport, Magyar Természetvédők Szövetsége, Pécsi Zöld Kör, REFLEX, Védegylet) közösen fordultak az országgyűlés elnökéhez, és illetékes bizottságaihoz: „A jelentés megállapításaival és  következtetéseivel egyetértünk. Nemcsak azért, mert folyamatosan figyelemmel kísértük a Malom Centert érintő eseményeket, hanem azért is, mert tevékenységünk során hasonló jelenségekkel találkoztunk más beruházásoknál is. Véleményünk szerint ezek a jelenségek - amennyiben nem szabunk nekik gátat - magának a jogállamiságnak a létét fenyegetik.” Jogszabály-módosítást, tárcaközi bizottság, valamint parlamenti vizsgálóbizottság felállítását javasolták. 

III. Összegzés
A kecskeméti Malom Center vizsgálatát, a Jelentésre érkezett válaszok elfogadását, illetve ajánlásaim fenntartását ezzel a kiegészítő jelentéssel véglegesen lezárom. Az ügyről a továbbiakban az Obtv. 26. §-a alapján már csak éves beszámolómban az Országgyűlés bizottságait és plénumát tájékoztatom.
A „jogi szabályozás hiányosságai” alfejezetben szereplő megállapításokat és az azokra érkezett állásfoglalásokat a továbbiakban elkülönítem. Azokat más, hasonló ügyekben érkezett panaszokkal kezelem együtt, melyek közös tanulságait, továbbá általános jellegű megállapításaimat, jogalkotási kezdeményezéseimet az Országgyűlésnek, a Kormánynak, illetve szakminisztereinek jelzem, és éves beszámolómban szerepeltetem.

Budapest, 2005. december 8.

Lenkovics Barnabás sk.