Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának
Jelentése
az OBH 6087/2004. számú ügyben

Előadó: dr. Tasi Katalin
A vizsgálat megindulása
Az országgyűlési biztos és munkatársai a szokásos évenkénti megyei munkalátogatásának keretén belül, az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény (a továbbiakban: Obtv.) 16. § (2) bekezdésében foglaltak alapján 2004. szeptember 21-én – előzetes bejelentést követően – a Salgótarján Megyei Jogú Város Egészségügyi és Szociális Központja (a továbbiakban: ESZK) által működtetett férfi és a női átmeneti hajléktalanszállókban folytatott helyszíni vizsgálatot, hogy feltérképezze a nógrádi megyeszékhelyen a hajléktalan személyek ellátásáról, a róluk való gondoskodásról szóló jogszabályi rendelkezések gyakorlatban való érvényesülését, a szállón tapasztalható körülményeket.
A helyszíni vizsgálatot követően az ott tapasztaltak okán felmerülő kérdések tisztázására az országgyűlési biztos megkereste Salgótarján Megyei Jogú Város jegyzőjét is. A vizsgálati jelentésben foglaltak a helyszíni vizsgálat során feltártakat és a jegyző megkeresésre adott válaszában foglaltakat tükrözi és értékeli.

Érintett alkotmányos jogok
17. § A Magyar Köztársaság a rászorulókról kiterjedt szociális intézkedésekkel gondoskodik.
70/E. § (1) A Magyar Köztársaság állampolgárainak joguk van a szociális biztonsághoz; öregség, betegség, rokkantság, özvegység, árvaság és önhibájukon kívül bekövetkezett munkanélküliség esetén a megélhetésükhöz szükséges ellátásra jogosultak. (2) A Magyar Köztársaság az ellátáshoz való jogot a társadalombiztosítás útján és a szociális intézmények rendszerével valósítja meg.

Egyéb kapcsolódó jogszabályok
A szociális igazgatásról és szociális ellátásokról szóló 1993. évi III. törvény (Szt.)
56. § (1) A szociálisan rászorultak részére személyes gondoskodást nyújtó ellátást (a továbbiakban: személyes gondoskodás) az állam, valamint az önkormányzatok biztosítják. (2) A személyes gondoskodás magában foglalja a szociális alap- és szakosított ellátásokat.
57. § (2) A személyes gondoskodás keretébe tartozó szakosított ellátást a) az ápolást, gondozást nyújtó intézmény, b) a rehabilitációs intézmény, c) a lakóotthon (a továbbiakban a)-c) pont együtt: tartós bentlakásos intézmény), d) az átmeneti elhelyezést nyújtó intézmény (a továbbiakban a)-d) pont együtt: bentlakásos intézmény), e) a nappali ellátást nyújtó intézmény, f) az egyéb speciális szociális intézmény,
59. § (2) A települési önkormányzat az alapellátás keretében gondoskodik különösen az időskorúak, a fogyatékos személyek, a pszichiátriai betegek, a szenvedélybetegek, továbbá a hajléktalan személyek ellátásának megszervezéséről. Ennek megvalósítása érdekében az alapellátást biztosító szociális intézmények, szolgáltatók együttműködnek az egészségügyi, oktatási, gyermekjóléti és gyermekvédelmi, illetve munkaügyi intézményekkel, szolgáltatókkal, szervezetekkel. Ezen intézmények tevékenységének összehangolása a szolgáltatást igénybe vevő személy szociális ellátása érdekében - ha gondozási központ nem működik a települési önkormányzat feladata.
65/E. § Az utcai szociális munka keretében biztosítani kell az utcán tartózkodó hajléktalan személy helyzetének, életkörülményeinek figyelemmel kísérését, szükség esetén ellátásának kezdeményezését, illetve az ellátás biztosításához kapcsolódó intézkedés megtételét. Az utcai szociális munka megszervezhető önállóan, vagy családsegítő szolgálat, nappali melegedő, illetve gondozási központ keretein belül.
71/B. § A hajléktalanok otthonában olyan hajléktalan személy gondozását kell biztosítani, akinek az ellátása átmeneti szálláshelyen, rehabilitációs intézményben nem biztosítható és kora, egészségi állapota miatt tartós ápolást, gondozást igényel.
80. § (1) Az átmeneti elhelyezést nyújtó intézmények - a hajléktalanok éjjeli menedékhelye és átmeneti szállása kivételével - ideiglenes jelleggel legfeljebb egyévi időtartamra teljes körű ellátást biztosítanak. (2) Az átmeneti elhelyezés különös méltánylást érdemlő esetben az intézmény orvosa szakvéleményének figyelembevételével egy alkalommal, egy évvel meghosszabbítható. (3) Az átmeneti elhelyezést nyújtó intézmények típusai: e) éjjeli menedékhely; f) hajléktalan személyek átmeneti szállása.
84. § (2) A hajléktalan személyek átmeneti szállása azoknak a hajléktalan személyeknek az elhelyezését biztosítja, akik az életvitelszerű szálláshasználat és a szociális munka segítségével képesek az önellátásra.
85/C. § (3) Átmeneti elhelyezést, illetve nappali ellátást biztosító intézmények esetében több ellátotti csoport részére nyújtható szolgáltatás, amennyiben az intézményben az ilyen ellátás szakmai feltételei biztosítottak. (4) Az (1) bekezdés b)-d) pontjaiban meghatározott esetekben - külön jogszabályban meghatározottak szerint - a tárgyi-személyi feltételek tekintetében speciális feltételek állapíthatók meg, azonban az egyes intézménytípusoknak vagy részlegeknek külön-külön meg kell felelniük az a) egy főre jutó lakóterület nagyságára, b) egy lakószobában elhelyezhető személyek számára, c) egyéb szakdolgozói munkakör létszámnormáira vonatkozó előírásoknak.
87. § Az a települési önkormányzat, amelyiknek területén a) kétezernél több állandó lakos él, idősek nappali ellátását nyújtó intézményi szolgáltatást; b) tízezernél több állandó lakos él, az a) pontban foglalt ellátást, valamint az utcai szociális munkát, éjjeli menedékhelyet, nappali melegedőt és az idősek átmeneti elhelyezését szolgáló intézményt; c) húszezernél több állandó lakos él, a b) pontban foglalt ellátást, valamint nappali ellátást nyújtó intézményi formákat; d) harmincezernél több állandó lakos él, a c) pontban foglalt ellátást, valamint átmeneti elhelyezési formákat köteles biztosítani.

A vizsgálat során feltárt tényállás
A vizsgálat alapvetően két szempont alapján zajlott: az egészségügyi körülmények megfelelőségére, illetve a hajléktalanok rehabilitálásának esélyei feltárására irányult.
A férfiszálláson 40 férőhely van, a női 20 fő számára biztosít ellátást. Mindkét hely majdnem teljesen betöltött, ennek ellenére az ESZK igazgatónője úgy nyilatkozott, hogy nem volt még arra példa, hogy bárkit férőhely hiányában elutasítottak volna. Szabad ég alatt élő női hajléktalanról nem tudnak, férfi 4-5 fő él a város környéki barlangokban, akiknek az ellátásával „csak” télen adódnak problémáik.
Mivel a városban nem működik sem nappali melegedő, sem éjjeli menedékhely, sehol máshol nem tudják megoldani a kint élők nappali vagy éjszakai befogadását, csakis az átmeneti szállókon. Ez két szempontból is feszültséget szül, és problémát okoz: egyrészt a szállón lakók mind betartják az alapvető higiénés szabályokat, rendszeresen tisztálkodnak, takarítanak, valamint tartózkodnak alkohol fogyasztásától, hiszen ha nem tennék, elbocsátanák őket a szállóból; a „kintieket” azonban úgy is befogadják, hogy mosdatlanok, esetleg alkoholt fogyasztottak. (befogadásukat mégsem tudja az intézményvezető megtagadni, hiszen akkor életüket veszélyeztetné). Az ebből fakadó másik probléma, hogy az így befogadottak semmilyen egészségügyi ellenőrzésen nem esnek át, még az ilyenkor alapvető tüdő-szűrővizsgálaton sem, és elszállásolásuk sem megoldott, általában az előtérben és az étkezőben kapnak ideiglenes fekhelyet.
A rehabilitáció szempontjából hátráltató tényező, hogy nincs időkorlát a szállón való tartózkodást illetően. A női szállón van olyan lakó, aki 1995. óta él ott. Ez vélhetően nem motiválja a bent lakókat állás, munka és saját lakhely megszerzésére. Mégsem teszik ki őket, és nem is akarnak tartózkodási korlátot beépíteni a házirendbe, mert ez embertelennek tartják, különösen akkor, ha új jelentkező nem is érkezik elhelyezés iránti kérelemmel.
A fentiekhez szorosan hozzátartozik, hogy a körülmények a szűkös anyagi lehetőségekhez mérten jók, tisztaság, rendezettség van mindkét szálláson, bár a férfi szálló mosdója és illemhelye elavult.
A dolgozói létszám éppen elegendő, megbetegedés esetén nehezen megoldott a teljes szolgálat. Mindenütt érzékelhető a forráshiány, és a rehabilitáció kudarcának is alapvetően a megyében uralkodó nagyon magas szintű munkanélküliség az oka. Talán épp ez az, amiért a rehabilitációs célok megvalósításának sikertelenségéért nem, vagy csak részben marasztalható el a vezetőség. Az egészségügyi szempontok maradéktalan teljesülésének is anyagi akadályai vannak.
A vizsgálat során az is az országgyűlési biztos tudomására jutott, hogy nem folyik utcai szociális munka, valamint hogy az önkormányzat nem téríti meg a hajléktalanok egészségügyi ellátása következtében keletkező (számlázott) orvosi költségeket.
Az Szt. 86. §-a értelmében a települési önkormányzat – a személyes gondoskodás keretében – köteles gondoskodni az Szt. 59-65/D. §-okban rögzített alapellátásról, valamint az alapellátás keretében nem gondozható rászorultak szakosított ellátáshoz való hozzájutásáról. Az Szt. 87. szakaszában foglaltak alapján az a települési önkormányzat, amelyiknek területén tízezernél több állandó lakos él, idősek nappali ellátását nyújtó intézményi szolgáltatást valamint az utcai szociális munkát, éjjeli menedékhelyet, nappali melegedőt és az idősek átmeneti elhelyezését szolgáló intézményt köteles biztosítani.

A vizsgálat megállapításai
Mivel a helyszíni vizsgálat során tapasztaltak a törvényi előírásoknak ellentmondani látszottak, az országgyűlési biztos felkérte Salgótarján Megyei Jogú Város megyei jegyzőjét (a továbbiakban: jegyző), hogy saját hatáskörében folytasson vizsgálatot különös tekintettel a jogszabályban kötelezően előírt alapfeladatok ellátásával, megvalósulásával kapcsolatban. A biztos kérésére a jegyző vizsgálata értékelő elemzését adta a hajléktalan szállókon kialakított rehabilitációs programnak, illetve a fertőtlenítő állomás, a nappali melegedő, és az éjjeli menedékhely létrehozása érdekében meghozott kezdeményezéseknek.
A jegyző vizsgálata rávilágított, hogy a szállón elhelyezetteknek csupán 4%-a rendelkezik munkaviszonnyal, és 36%-uk semmilyen rendszeres jövedelemmel nem bír. Többségük pszichiátriai vagy szenvedélybeteg, és egészségi állapotuk miatt bentlakásos intézményben való elhelyezésre szorulna. A rászorulók többsége igényelte is a megyei önkormányzati fenntartású intézményekben való elhelyezést, ám a várakozási idő átlagosan 3 év, ezért az időkeretet figyelmen kívül hagyva továbbra is biztosítják az elhelyezésüket. A rehabilitációs program keretében önismereti tréningeket tartanak számukra. A Családsegítő Szolgálat szervezésében elindult az utcai szociális munka, és 2004-ben 16 személy ellátása szűnt meg szociális otthoni elrendezés, családba történő visszagondozás útján.
A biztos által hiányolt éjjeli menedékhellyel, nappali melegedővel és a fertőtlenítés elmaradása miatti higiéniás hiányosságokkal kapcsolatban is történt előrelépés: a férfi átmeneti szálló közelében kríziskezelő helységet alakítottak ki, amit az igénybe vevők rendszerint egy-egy éjszaka eltöltése után el is hagynak.
Az alacsony dolgozói létszám miatt emelt ombudsmani kifogással kapcsolatban a jegyző arról adott tájékoztatást, hogy az önkormányzatok számára központilag előirányzott létszámcsökkenés miatt nincs lehetősége több ember alkalmazására, bár erre szükség volna.
Mindebből következően megállapítom, hogy az a tény, mely szerint egyes rászorulókat fertőtlenítés és alapvető tisztálkodás nélkül esetenként a bentlakókkal egy légtérben, vagy az étkezőhelyiségben szállásoltak el, valamint hogy a fenntartó önkormányzat nem biztosította a törvényben egyébként kötelezően előírt éjjeli menedékhelyet, a jogállamiság elvéből levezethető jogbiztonság követelményével ellentétes, valamint közvetve sértette a bentlakók emberi méltóságát, és nem felelt meg az egyenlő elbánás követelményének sem.
Tekintettel arra, hogy a helyszíni vizsgálatot követően a fenntartó gondoskodott a tipikusan a téli időszakban felmerülő krízis kezeléséről, valamint hogy az önkormányzat megszervezte az utcai szociális munkát, kezdeményezéssel nem élek.

Budapest, 2005. február 22.
Lenkovics Barnabás sk.