Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa általános helyettesének
Jelentése
az OBH 6086/2004. sz. ügyben

Előadók: dr. Hajas Barnabás
dr. Szilágyi Julianna
Az eljárás megindítása
Az Alfa Magzat-, Újszülött-, Gyermek-, és Családvédelmi Szövetség (a továbbiakban: panaszos) azért fordult Hivatalomhoz, mert az MTM-SBS Televízió Rt. (TV2) (a továbbiakban: TV2) „Barbara – Dumáljuk meg!” című műsor „Baba vagy abortusz?” című epizódjában egy Viktorként bemutatkozó férfi azt mondta, hogy „2 évvel ezelőtt kirúgtam a barátnőmnek a gyereket, mert nem merte elvállalni. …újra szívesen megtenném most is, bármikor.” A panaszos szerint ez a kijelentés sértette a gyermekek védelemhez és gondoskodáshoz való jogát. A panaszos az ügy teljes – a műsor szereplője által előadott történetre is kiterjedő – feltárását kérte tőlem.
Tekintettel arra, hogy a panasz alapján a jogállamiság elvének (Alkotmány 2. § (1) bekezdés), az állam objektív alapjogvédelmi kötelezettségének (Alkotmány 8. § (1) bekezdés), a gyermekek védelemhez és gondoskodáshoz való jogának (Alkotmány 67. § (1) bekezdés), továbbá a lehető legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez való jognak (Alkotmány 70/D. (1) bekezdés) a sérelme, illetve ezek közvetlen veszélye nem volt kizárható, az ügyben vizsgálatot rendeltem el.
Vizsgálatom eredményes befejezése érdekében az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény (a továbbiakban: Obtv.) 18. § (3) bekezdése alapján kértem az ORTT elnökét vizsgálat tartására és annak eredményéről való tájékoztatásra. Tájékoztatást kértem továbbá az TV2 vezérigazgatójától és a Legfőbb Ügyészségtől. 

A megállapított tényállás
A TV2 „Barbara – Dumáljuk meg!” című műsorának „Baba vagy abortusz?” című epizódja 2004. október 21-én délután került adásba. A talk-show műfajú műsorban „hétköznapi átlagemberek” mondták el moderátor által irányítottan, közönség előtt véleményüket a témáról. A műsorba abortusz mellett és abortusz ellen érvelő vendégek szerepeltek, akik közül az egyik, a panaszban megjelölt, Viktorként bemutatkozó férfi volt, aki azt mondta, hogy „tíz évvel ezelőtt kirúgtam a barátnőmnek a gyereket, mert nem merte elvállalni”, majd hozzátette, hogy „újra szívesen megtenném most is, bármikor.” Erre az adás Endre nevű vendége felvetette, hogy szerinte a Viktor által elmondott történet bűncselekmény. A felvetést Viktor visszautasította. Az adásról készült videofelvétel szerint a műsorvezető a Viktor által említett eljárást „durvának” minősítette, azonban sem ő, sem a többi szereplő (ideértve a műsorba meghívott szülész-nőgyógyász szakorvost is) nem határolódott el a kategorikusan magzatelhajtás említett módjától, és az azzal járó egészségügyi kockázatokról, de esetleges büntetőjogi következményekről sem esett szó.
A legfőbb ügyész megkeresésemet a Fővárosi Főügyészséghez küldte meg, amely azt feljelentésként kezelte, és a Kazincbarcikai Városi Ügyészséghez, mint az elkövető lakóhelye szerint illetékes ügyészséghez tette át. A Kazincbarcikai Városi Ügyészség az ügyben nyomozást rendelt el, melynek lefolytatásával a Kazincbarcikai Városi Rendőrkapitányságot bízta meg. A nyomozóhatóság 2005. április 20. napján gyanúsítottként hallgatta meg a műsor Viktor nevű szereplőjét, aki elmondta, hogy egy ismerősétől hallotta, hogy lehet szerepelni a televízióban, és ezzel pénzt is lehet keresni. Ezt követően egy – állítása szerint ismerősétől kapott – telefonszámon érdeklődött, ahol a műsorkészítő cég munkatársa arról tájékoztatta, hogy egy abortuszról szóló műsorban van lehetőség szerepelni, és aziránt érdeklődött, hogy történt-e már ilyen cselekmény a környezetében. Erre „Viktor” – elmondása szerint – kitalált egy történetet, hogy „kirúgta a gyereket akkori barátnőjének hasából”. Elmondása szerint az általa kitalált történet a műsorkészítő cég munkatársának tetszett, és mondta, hogy menjen fel Budapestre, ahol személyesen is megbeszélhetik a szerepléssel kapcsolatos tennivalókat. „Viktor” Budapestre utazott, ahol az általa kitalált történetet a szereplőválogatáson személyesen is előadta, és még aznap délután megtörtént a műsor felvétele, ahol a történetet megismételte.
„Viktor” állítása szerint az általa kitalált történetben 10 évvel ezelőtti időpontot említett. A nyomozóhatóság megkereste a műsort gyártó céget is. A cég úgy nyilatkozott, hogy nem rendelkezik semmilyen írásos anyaggal az adást megelőzően lefolytatott interjúkról, „Viktor” állításának valóságtartalmát nem vizsgálták, a felvételért külön honoráriumban „Viktor” nem részesült, számára csak az utazással felmerült költségeket térítették meg. A felvételt megelőző telefonos interjú készítője szerint az előzetes egyeztetések során „Viktor” elmondta, hogy az eset régen történt, de azt nem említette, hogy az esetet kitalálta.
A nyomozást végül – mivel a feljelentésben foglalt cselekmény nem bűncselekmény–, a Kazincbarcikai Városi Ügyészség megszüntette.
Az Országos Rádió és Televízió Testület megkeresésemre adott álláspontja szerint a TV2 megfelelően sorolta a rádiózásról és televíziózásáról szóló 1996. évi I. törvény (a továbbiakban: Médiatv.) 5/B. §-a szerinti, „12 éven aluliak számára megtekintése nagykorú felügyelete mellett ajánlott” kategóriába a szóban forgó műsort, „mivel mind a műsorvezető, mind pedig a vendégek megfelelő módon kezelték ezt a kényes témát.” 
A panaszos által sérelmezett műsorszámot a TV2 ismeretterjesztő, mindennapi életvitelt segítő közszolgálati műsorszám kategóriába sorolta. A műsorszámmal kapcsolatban sem az ORTT-hez, vagy annak panaszbizottságához, sem pedig a TV2-höz nem érkezett panasz.

Érintett alkotmányos jogok
a jogállamiság elve és a jogbiztonság követelménye (Alkotmány 2. § (1)),
az állam objektív alapjogvédelmi kötelezettsége (8. § (1)),
a gyermekek védelemhez és gondoskodáshoz (67. § (1)),
a lehető legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez való jog (70/D. (1))

A vizsgálat megállapításai
Az Obtv. 16. § (1) bekezdése értelmében az országgyűlési biztos hatásköre a hatóságok, illetve közszolgáltatást végző szervek eljárására, ennek során hozott határozatára, illetve a hatóság intézkedésének elmulasztására terjed ki. A Médiatv. 136. § (1) bekezdése értelmében a műsorszolgáltató törvénysértésével, illetve szerződésszegésével, a kiszabott bírsággal kapcsolatos ügyekben az ORTT rendelkezik hatáskörrel, ami az említett körben, illetve ennek során közigazgatási ügyben eljáró szervnek minősül. A hatóság fogalmát az Obtv. 29. §-a határozza meg, amelynek (1) bekezdés a) pontja alapján az ORTT-re, mint közigazgatási feladatot ellátó szervre az országgyűlési biztosok vizsgálati jogköre kiterjed. 
Elsőként azt vizsgáltam, hogy a műsorszolgáltató (TV2) eljárására, döntéseire, vagy ezek elmaradására kiterjed-e vizsgálati jogosultságom. Az Obtv. 29. § (1) bekezdése csak a hatóság fogalmát határozza meg pontosan. Ezen túlmenően az Obtv. az országgyűlési biztosok jogértelmezésére bízza annak eldöntését, hogy mely szervek tekinthetők közszolgáltatónak.
Az országgyűlési biztosok eddigi gyakorlatában minden esetben közszolgáltatók a hatóságnak nem minősülő, állami vagy önkormányzati feladatot ellátó szervek, különösen pedig azok, amelyek esetében az érintettnek nincs reális lehetősége annak megválasztására, hogy az igényelt szolgáltatást kitől vegye igénybe, tekintettel arra, hogy azt csak korlátozott számú vagy csak kizárólag egyetlen szervtől veheti igénybe. Mindezekre tekintettel, valamint a közszolgálati műsor és a közszolgálati műsorszám Médiatv. 2. § 18-19. pontjaiban maghatározott fogalmára is figyelemmel megállapítottam, hogy a közszolgálati műsorszámokkal összefüggésben is fennáll a hatásköröm, vagyis a műsorszolgáltatók – mint közszolgáltatást végző szervek – eljárását is vizsgálhatom. Ezt alátámasztja a Médiatv. 2. § 19. f) pontja is, ami szerint ismeretterjesztő, mindennapi életvitelt segítő műsorszám közszolgálati műsorszám.
Jelen vizsgálatom kizárólag az ORTT és a TV2 eljárására terjedt ki. Ezért az abortusszal kapcsolatos egyes erkölcsi, alapjogi, filozófiai és bioetikai kérdésekről nem tartalmaz megállapításokat a jelentésem.

I.
Álláspontom szerint az ORTT és a TV2 a vizsgálatom alapjául szolgáló műsorszám korhatári besorolásának vizsgálata során – az általuk csak részben feltárt tényállás alapján – alapvetően téves jogi álláspontra helyezkedett. Sem a műsorkészítők, sem a műsorszolgáltató, sem az ORTT nem volt kellő figyelemmel a magzati élet védelméről szóló 1992. évi LXXIX. törvény (Mévtv.) preambulumában foglaltakra, miszerint 
- a fogantatással induló magzati élet tiszteletet és védelmet érdemel;
- a magzati élet védelme a gyermeket váró nőkről történő fokozott gondoskodással valósítható meg, ugyanakkor a magzat egészséges fejlődését biztosító feltételek megteremtése elsődlegesen a szülők felelőssége;
- a terhességmegszakítás nem a családtervezés és a születésszabályozás eszköze;
- a családtervezés a szülők joga és felelőssége.
Ezen túlmenően a műsorban még utalás szintjén sem hangzott el, hogy a Mévtv. 13. § (1) bekezdése értelmében a terhességmegszakítás csak olyan egészségügyi intézményben végezhető, amely ehhez a jogszabályban megállapított feltételekkel rendelkezik. A Büntető Törvénykönyvről szóló 1978. évi IV. törvény (a továbbiakban: Btk.) 169. §-a a következők szerint rendeli büntetni a magzatelhajtást. „(1) Aki más magzatát elhajtja, bűntettet követ el, és három évig terjedő szabadságvesztéssel büntetendő. (2) A büntetés egy évtől öt évig terjedő szabadságvesztés, ha a magzatelhajtást a) üzletszerűen, b) a nő beleegyezése nélkül, c) súlyos testi sértést vagy életveszélyt okozva követik el. (3) A büntetés két évtől nyolc évig terjedő szabadságvesztés, ha a magzatelhajtás halált okoz. (4) Az a nő, aki magzatát elhajtja vagy elhajtatja, vétséget követ el, és egy évig terjedő szabadságvesztéssel, közérdekű munkával vagy pénzbüntetéssel büntetendő.”
A Mévtv. és a Btk. idézett rendelkezéseiből kiindulva megállapítottam, hogy a „Barbara – Dumáljuk meg!” című műsorban „Viktor” által előadott nyilatkozat semmiféle kapcsolatban nem állt a terhességmegszakítás (abortusz) problematikájával. A „Viktor” által a műsorban elmondottak nem a terhességmegszakításról szóltak, hanem – bár nem túl részletesen, ám annál plasztikusabban előadva – egy magzatelhajtást írtak le. 
A műsor jogszabályban szigorú feltételek mellett megengedett eljárást dolgozott fel, de figyelmen kívül hagyta, hogy nagy társadalmi érdeklődésre számot tartó vita körébe vont egy teljesen más megítélésű, szigorúan büntetendő bűncselekményt.
Álláspontom szerint – és ezt alátámasztják fenti megállapításaim is – a felnőtt lakosság erkölcsi világképe sem annyira szilárd, hogy egyértelműen különbséget tudjon tenni a terhességmegszakítás, mint egészségügyi beavatkozás és a „Viktor” nevű szereplő által megjelenített bűncselekmény között, vagyis a műsorszám szóban forgó része alkalmas volt arra, hogy a felnőttekben is morális bizonytalanságot keltsen. Úgy vélem, hogy a terhességmegszakítás és a tiltott magzatelhajtás bűncselekménye közötti különbséget a műsor minden bizonnyal felnőtt szerkesztői sem vették figyelembe, ellenkező esetben ugyanis a két eltérő jogi megítélés alá eső magatartást nem keverték volna össze. Ebből következik, hogy a beszélgetés tartalmát a kiskorú nézők – koruknál fogva – bizonyosan nem érthették meg, vagy félreérthették. Álláspontom szerint a klasszifikáció során minderre figyelemmel kellett volna lennie a műsorszolgáltatónak és az ORTT-nek egyaránt.
Az előzőekre tekintettel megállapítottam, hogy a TV2 azon eljárása, miszerint a szóban forgó műsorszám klasszifikációja során nem volt figyelemmel a Mévtv.-ben szabályozott terhességmegszakítás (abortusz) és a Btk. által büntetni rendelt magzatelhajtás közötti lényeges, és sorsdöntő különbségekre, a gyermekek védelemhez és gondoskodáshoz való jogával (Alkotmány 67. § (1) bekezdés) összefüggő visszásság közvetlen veszélyét okozta.
Ugyanezen indokok miatt az ORTT a műsorszám korhatár-besorolása szempontjából történő tartalmi vizsgálata során ugyancsak a gyermekek védelemhez és gondoskodáshoz való jogával (Alkotmány 67. § (1) bekezdés) összefüggő visszásságot okozott, és nem teljesítette az állam objektív alapjogvédelmi kötelezettségét (Alkotmány 8. § (1) bekezdés) sem.

II.
Sem a műsorvezető, sem a meghívott szülész-nőgyógyász szakorvos, – és „Endre” kivételével egyetlen vendég sem – nem hívta fel a figyelmet arra, hogy a „Viktor” által elmondottak – amellett, hogy a Btk. magzatelhajtásról szóló törvényi tényállás megvalósítására alkalmas – az anyára súlyos kockázatokkal (életveszély, meddőség) járhat. Az ORTT elnökének megkeresésemre adott válasza szerint a műsorvezető, a meghívott vendégek és a közönség „határozottan és egyértelműen” elhatárolódott „Viktor” magatartásától. Válaszában nem jelölte meg viszont azt, hogy az egyes szereplők miként tették ezt. Álláspontom szerint egy sokak által nézett műsorban nem elegendő egy – valónak hitt – brutális magatartástól mindössze azt durvának minősítve, elhatárolódni. (Megjegyzem, hogy a műsorvezető az egyetlen ténylegesen elhatárolódó vendéget sem védte meg „Viktor” dehonesztáló megjegyzésével szemben). A panasszal érintett műsorszám sérelmezett részét ugyanis nem teszi elfogadhatóvá pusztán az a körülmény, hogy a műsornak pozitív befejezése volt.
Egyetértek a TV2-vel abban, hogy a Médiatv. „nem tiltja azt, hogy a műsorszolgáltató bemutasson olyan magatartást tanúsító személyeket, akiket a jelenkori erkölcsi normák szerint élők többsége elítél”. Úgy vélem azonban, hogy a panasszal érintett esetben előadott történet nem lehet pusztán (sőt elsősorban nem) erkölcsi megítélésű, ugyanis abból nem zárhatók ki a büntetőjogi rendelkezések. Ezért sem tudom elfogadni a TV2 és az ORTT azon álláspontját, miszerint a műsor nem okozhatott a 16 évesnél fiatalabb nézőkben morális bizonytalanságot. Amint azt már az OBH-1052/2003.; OBH-1458/2003.; OBH-2012/2003. számú együttes jelentésemben (a továbbiakban: Együttes Jelentés) kifejtettem: „… mind a Médiatv., mind pedig a[z ORTT 1494/2002. (X.17.) sz. határozata] a kiskorúak fizikai, szellemi vagy erkölcsi fejlődésének kedvezőtlen befolyásolására alkalmas műsorszámok jellemzőit példálózóan (a „különösen azáltal” kifejezés erre utal) jelöli meg, előfordulhatnak olyan esetek is, amelyeket sem a Médiatv., sem pedig a klasszifikációs állásfoglalás nem nevesített. Ilyen lehet, pl. egy műsorszámban bemutatott személy emberi méltóságának megsértése, amely alkalmas lehet arra, hogy a kiskorú erkölcsi fejlődését kedvezőtlenül befolyásolja. Álláspontom szerint az alapjogok megsértését semleges vagy pozitív színben feltűntető műsorszám súlyos morális bizonytalanságot kelthet a kiskorúakban.” A panasszal érintett műsorszám az emberi méltóságot, a lehető legmagasabb szintű testi és lelki egészséget sértő, bűncselekmény törvényi tényállása megvalósítására alkalmas történetet semleges színben tüntetett fel. A műsort – a közzététel előtt – a műsorszolgáltatónak erre is figyelemmel kellett volna klasszifikálnia. 
A TV2 azzal, hogy a műsorszám klasszifikálása során nem volt kellő figyelemmel arra, hogy a műsorszám alapvető jogokat sértő/veszélyeztető helyzetet semleges színben tüntetett fel, ugyancsak a gyermekek védelemhez és gondoskodáshoz (Alkotmány 67. § (1) bekezdés) való jogával összefüggő visszásság közvetlen veszélyét okozta.

III.
A hivatkozott Együttes Jelentésemben is felhívtam már arra a figyelmet, hogy azokat az eseteket, amelyeknek a megfelelő minősítése nem (esetleg nem megfelelően) történt meg, hanem a műsorszám nem a megfelelő jelzéssel, nem a megfelelő időpontban került közzétételre – az erőszakhoz, illetve a szexualitáshoz hasonlóan –, mind a gyermekek védelemhez és gondoskodáshoz való jogának érvényesülése, mind pedig az állam objektív intézményvédelmi kötelezettségének teljesítése érdekében, az ORTT-nek felügyeleti és ellenőrzési jogkörében minden alkalommal vizsgálnia kell.
Megkeresésem alapján az ORTT 1766/2004. (XII.1.) számú határozatával elrendelte ugyan a panasszal érintett műsorszám korhatár-besorolás szempontjából történő tartalmi vizsgálatát, de annak során az előbbiekben kifejtettekre nem volt figyelemmel. Erre tekintettel vizsgálatomat kiterjesztettem arra is, hogy az ORTT Monitoring Szolgálata miként ellenőrzi, hogy a műsorszolgáltatók betartják-e a Médiatv. kiskorúak védelméről szóló rendelkezéseit. Megállapítottam, hogy a kérdéssel foglalkozó három, igen magasan képzett, tapasztalt és a tudományos közéletben is intenzíven résztvevő köztisztviselő közül egyik sem rendelkezik (gyermek)pszichológus, vagy (gyermek)pszichiáter szakképzettséggel. A konkrét ügyben sem az ORTT, sem annak szervezeti egységei nem kértek fel (gyermek)pszichológust, vagy (gyermek)pszichiáter szakorvost annak vizsgálatára, hogy az adott műsorszámban az alapvető jogokat durván sértő helyzetet semlegesen bemutató műsorszám okozhatott-e morális bizonytalanságot a nézőkben, vagy azok meghatározható korcsoportjában. 
Az ORTT ezen eljárásával, a jogállamiság elvével, és az abból levezethető jogbiztonság követelményével (Alkotmány 2. § (1) bekezdés), a gyermekek védelemhez és gondoskodáshoz való jogával (Alkotmány 67. § (1) bekezdés) összefüggő visszásságot okozott, továbbá az állam objektív alapjogvédelmi kötelezettségének (Alkotmány 8. § (1) bekezdés) sem tett eleget.

IV.
A Kazincbarcikai Rendőrkapitányság által folytatott nyomozás eredménye szerint „Viktor” sem az adást megelőző tíz évvel, sem pedig két évvel korábban nem követte el azt a cselekményt, amelyről a műsorban beszélt. A műsort készítő cég munkatársa a nyomozóhatóságnak úgy nyilatkozott, hogy az előadott történetek valóságtartalmát nem vizsgálták. Az ORTT szerint a „Barbara – Dumáljuk meg!” című műsorban, és az ahhoz hasonló talk-showkban „hétköznapi átlagemberek mondják el … véleményüket egy adott problémához kapcsolódóan”. A panasszal érintett műsorszám esetében azonban – meglátásom szerint – „Viktor” nem pusztán a családtervezésről és gyermekvállalásról vallott sajátos álláspontját mondta el, hanem azt a hamis látszatot keltette, hogy a magzatelhajtás a születésszabályozásnak egy lehetséges módja. Történetével (tényállításával) túllépett a véleménynyilvánítás határán. Úgy vélem, hogy az ún. nem fikciós műfajba tartozó műsorszámoknál fokozottan kell ügyelni arra is, hogy a szereplők történetei igazoltan, vagy legalább valószínűsíthetően megtörténtek legyenek.
Amennyiben a műsorszolgáltató nem jelzi kifejezetten, hogy a nem fikciós műsorban elhangzó történetek, tények valóságtartalmáról nincsenek ismeretei, azokat nem ellenőrizte, megtévesztheti közönségét, végső esetben pedig akár a gyermekek védelemhez és gondoskodáshoz (Alkotmány 67. § (1) bekezdés) való jogával összefüggő visszásságot okozhat.

V.
Áttekintettem a klasszifikációs szabályok rendszerét is. A Médiatv. 5/A. §-a a műsorszolgáltatók számára valamennyi közölni kívánt műsorszámra nézve minősítési kötelezettséget állapít meg. A műsorszámokat – a kiskorúakra való veszélyességtől függően – I-V-ig terjedő kategóriákba kell sorolni. A Médiatv. 5/B. §-a az európai követelményekkel összhangban állapította meg azokat az ismérveket, amelyek meghatározzák, hogy az adott műsorszám milyen feltételek mellett tehető közzé; a Médiatv. új 5/C. §-a pedig a műsorszám közzétételének időpontját határozta meg. A közzététel korlátozására nézve a törvény annak függvényében határozza meg a feltételeket enyhébben, illetve szigorúbban, hogy az adott műsorszám milyen mértékben alkalmas a kiskorúak fejlődésének kedvezőtlen befolyásolására. A korábbi szabályozással megegyezően a Médiatv. továbbra is kategorikusan tiltja azon műsorszámok közzétételét, amelyek súlyosan kedvezőtlen irányba befolyásolhatják a kiskorúak fejlődését.
A Médiatv. 5/D-5/E. §-ai biztosítják, hogy a kiskorúaknak, illetve szüleiknek lehetőségük legyen a bemutatott műsorszámok esetlegesen káros tartalmáról előre tudomást szerezni, és ennek ismeretében eldönteni, hogy gyermekeik számára a kérdéses műsorszámot engedik-e megtekinteni, meghallgatni, vagy sem.
A Médiatv. 5/F. §-a értelmében a minősítésnél irányadó szempontokat, az egyes műsorszámok közzététele előtt és közben alkalmazandó jelzéseket, illetve a minősítés közlésének módját az Országos Rádió és Televízió Testület – kötelező érvénnyel – legalább kétharmados többséggel hozott állásfoglalásban határozza meg, amelyet a Kulturális Közlönyben tesz közzé. A Médiatv. nem állapított meg határidőt az ORTT állásfoglalásának megalkotására. Az ORTT e törvényi feladatának az ORTT 1494/2002. (X.17.) sz. határozatával (a továbbiakban: klasszifikációs állásfoglalás) tett eleget. A klasszifikációs állásfoglalásban az ORTT a műsorszámok kategóriába sorolásához – közérthető módon megfogalmazott, példákkal bőségesen illusztrált – szempontrendszert állapított meg.
Mivel a klasszifikációs állásfoglalás ORTT eljárására kötelező jellegű norma, és arra a műsorszolgáltatók is rendszeresen hivatkoznak, megkíséreltem tisztázni annak jogi jellegét. Sajnos a Médiatv. e garanciális jelentőségű kérdésre nem szentel figyelmet. Az ORTT a Médiatv. 5/F. §-a alapján megalkotott határozatát „Közlemény az ORTT 1494/2002. (X.17.) sz. határozatáról” címmel hirdette ki. Tovább bonyolítja a kérdést, hogy pl. az ORTT 2004. évi tevékenységéről szóló beszámolóban „klasszifikációs állásfoglalásként” hivatkoznak rá. Az Alkotmány zárt fajú módon meghatározza a jogalkotásra jogosult szerveket, és az általuk megalkotható jogszabályok fajtáit (Alkotmány 19. § (3) a), b); 32/D. § (4); 35. § (2); 37. § (3); 44/A. § (2)). Ezen rendelkezések nem jogosítják fel az ORTT-t jogszabály alkotására, így a klasszifikációs állásfoglalás nem jogszabály.
A jogalkotásról szóló 1987. évi XI. törvény (a továbbiakban: Jat.) 46-56. §-ai ugyancsak zártfajú felsorolásban meghatározzák az állami irányítás egyéb jogi eszközeit, és mindazon szerveket, amelyek ezek kibocsátására jogosultak. Ennek értelmében az Országgyűlés, a Kormány, a kormánybizottságok, az önkormányzatok és az önkormányzatok szervei határozatban szabályozzák az általuk irányított szervek feladatait, a saját működésüket, és állapítják meg a feladatkörükbe tartozó terveket. Az Országgyűlés, a Kormány és a kormánybizottságok határozatainak előkészítésére vonatkozó szabályokat e szervek állapítják meg. Az önkormányzat és az önkormányzat szervei határozatának előkészítésére vonatkozó szabályokat az önkormányzat szervezeti és működési szabályzata állapítja meg. Az előzőek értelmében normatív tartalmú határozat kibocsátására az ORTT-nek nincs jogosultsága, másképpen az ORTT által kibocsátott ténylegesen normatív tartalmú határozatok – már csak a szabályozási tárgyuk miatt sem – nem felelnek meg a Jat. előírásainak.
Az ORTT által kiadott normatív határozatok nem feleltethetőek meg a Jat. 49. §-ában foglalt utasítás jogintézményének sem. A miniszter és az országos hatáskörű szerv vezetője jogszabályban meghatározott irányítási jogkörében a közvetlen irányítása alá tartozó szervek tevékenységét szabályozó utasítást adhat ki. A vizsgált esetben nem az országos hatáskörű szerv vezetője, hanem maga az országos hatáskörű szerv a norma kibocsátója, és nem a közvetlen irányítása alá tartozó szervek tevékenységét szabályozza.
A klasszifikációs állásfoglalás tartalmát tekintve a Jat. 53-56. §-aiban szabályozott jogi iránymutatások közül leginkább a miniszter és országos hatáskörű szerv vezetője által kiadható irányelvnek felelne meg. Az irányelv ajánlást ad a jogszabály végrehajtásának fő irányára és módszerére. Meg kell jegyezni azonban, hogy az ORTT normatív határozatai nem felelnek meg az irányelv kibocsátására vonatkozó eljárási követelményeknek. Egyrészt nem a szerv vezetője adja ki azokat, másrészt pedig nem biztosított a miniszteri rendelet előkészítésére vonatkozó rendelkezések szerinti előzetes igazságügy-miniszteri véleményezése sem.
A fentiek értelmében az ORTT által kibocsátott normatív tartalmú határozatok formájukat tekintve nem tekinthetőek sem jogszabálynak, sem pedig állami irányítás egyéb jogi eszközének. A klasszifikációs állásfoglalás azonban a Médiatv. 5/F. §-a szerinti tartalma alapján ténylegesen jogi iránymutatásnak felel meg. Ki kell emelnem, hogy a TV2 megkeresésemre adott válaszában annak ellenére ismert és követett normaként hivatkozik a klasszifikációs állásfoglalásra, hogy rá az nem kötelező. Figyelemreméltó azonban az is, hogy az ORTT az ügy során – jelentésem I. és III. pontjában ismertetett – döntése indokaként csupán harmadik megkeresésemre adott válaszában hivatkozott a szóban forgó 1494/2002. (X. 17.) számú határozatára. 
Megállapítottam, hogy a klasszifikációs állásfoglalás kötelező erővel nem rendelkezik ugyan, a gyakorlatban mégis úgy érvényesül, mintha általánosan alkalmazandó jogi norma lenne. Ez sérti a Médiatv. 5/F. §-ban foglalt felhatalmazás határait, amelynek értelmében az ORTT – eljárására kötelező jellegű –, legalább kétharmados többséggel hozott állásfoglalásban határozza meg az 5/B. § szerinti minősítésnél irányadó szempontokat, amelyet a Kulturális Közlönyben közzétesz. Az előbbiekből még áttételesen sem következhet, hogy a műsorszolgáltatók számára a klasszifikációs állásfoglalás akárcsak részben kötelező tartalmú jogi norma lenne. Ezzel szemben a gyakorlatban – a műsorszolgáltatók és az ORTT egyaránt – mégis ilyenként alkalmazzák. Álláspontom szerint ez a „formátlan jog” az Alkotmány által jogalkotó hatáskörrel felruházott szervek által alkotott, kihirdetett jogszabályok elé helyezkedhet és alkalmas arra, hogy lerontsa azok érvényesülését. Az Alkotmánybíróság 60/1992. (XI.17.) AB határozatában kiemelte, hogy „[a] Jat. elfogadásának egyik jelentős eredménye éppen abban áll, hogy – az Alkotmányban szabályozott jogalkotó hatáskörök védelmében – élesen elválasztja a jogszabályokat az állami irányítás egyéb jogi eszközeitől, és annak biztosítékaként, hogy az állami irányítás egyéb jogi eszközei ne vehessék át a jogalkotás funkcióját, garanciális szabályokat állapít meg kibocsátásukra. Rögzíti, hogy mely aktusok tartoznak az állami irányítás egyéb jogi eszközei körébe, az állam központi szervei közül melyeknek van hatásköre az e körbe tartozó aktus kiadására, kik lehetnek ezeknek az aktusoknak a címzettjei és milyen jogi tartalommal és eljárás során bocsáthatók ki.” 
Az előzőekre tekintettel a klasszifikációs állásfoglalás tényleges tartalmára és gyakorlati hatására figyelemmel megállapítottam, hogy az ORTT – a Médiatv. nem egyértelmű, a Jat.-tal ellentétes rendelkezésére és a kérdés szabályozásának hiányosságára visszavezethető okból – a jogállamiság elvével összefüggő visszásságot okozott.

Intézkedéseim:
1. Az Obtv. 25. §-a alapján javaslom az Országgyűlésnek, hogy
a./ tekintse át az ORTT által kibocsátott valamennyi normatív tartalmú határozatot, illetve az azokon alapuló jogalkalmazást, és tegye meg a szükséges intézkedéseket a Jat. rendelkezéseinek érvényre juttatására,
b./ az általam jelzett problémára a jogalkotásról szóló új törvény megalkotása során legyen figyelemmel. 

2. Az Obtv. 21. § (1) bekezdése alapján kezdeményezem az ORTT elnökénél, hogy
a./ az egyes műsorszámok korhatár-besorolás szempontjából történő tartalmi vizsgálata során vegyenek igénybe (gyermek)pszichológus, vagy (gyermek)pszichiáter szakértőt is;
b./ az egyes műsorszámok korhatár-besorolás szempontjából történő tartalmi vizsgálata során legyenek figyelemmel a hatályos jogszabályokra;

3. Ugyancsak az Obtv. 21. § (1) bekezdése alapján kezdeményezem a TV2 műsorszolgáltató vezetőjénél, hogy
a./ közszolgálati műsorszámai elkészítése során fordítson kiemelt figyelmet arra, hogy alapvető jogokat sértő/veszélyeztető helyzetet a műsor ne tűntessen fel semleges színben; és
b./ fokozottan ügyeljen arra, hogy a szereplők által elmondottak igazoltan, vagy legalább valószínűsíthetően megtörténtek legyenek, ellenkező esetben jelezzék a nézőknek, hogy a műsorszám kitalált eseményeket dolgoz fel.

Budapest, 2005. november 11.

Takács Albert sk.