Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa általános helyettesének
Jelentése
az OBH 5119/2004. sz. ügyben

Előadó: Tomolák Katalin
Az eljárás megindítása
A panaszos hivatalunkhoz intézett beadványában sérelmezte, hogy Budapest Főváros Közigazgatási Hivatal Fővárosi Gyámhivatala (a továbbiakban: fővárosi gyámhivatal) az ügyében eljáró Budapest Főváros XI. kerületi Önkormányzat Polgármesteri Hivatal Gyámhivatala (a továbbiakban: XI. kerületi gyámhivatal) kizárását indítványozó kérelmét – jogorvoslati lehetőséget nem biztosítva – elutasította, ugyanakkor a XI. kerületi Gyámhivatal vezetőjének – a gyámhivatal ügyintézésből történő kizárását kérő – nyilatkozatára másik eljáró hatóságot jelölt ki. A panaszos beadványában kifogásolta azt is, hogy a 2003. augusztus 24-i, fiúgyermekével való rendes kapcsolattartás pótlásáról – mely a panaszos betegsége miatt maradt el – jóval a 30 napos ügyintézési határidőn túl döntött a hatóság.
A panasz alapján felmerült az Alkotmányban rögzített demokratikus jogállamiságból eredő jogbiztonsághoz, ezen belül a tisztességes eljáráshoz fűződő jog sérelmének gyanúja, ezért az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény (a továbbiakban: Obtv.) 16. § (1) bekezdésében kapott felhatalmazásom alapján vizsgálatot indítottam.
Az ügyben jelenleg eljárásra illetékes Budapest Hegyvidék XII. kerületi Gyámhivatal (a továbbiakban: XII. kerületi gyámhivatal) vezetőjétől a panasszal kapcsolatban tájékoztatást kértem, egyidejűleg bekértem a keletkezett dokumentumok másolatát, és azokat áttanulmányoztam.

Érintett alkotmányos jog
2. § (1) A Magyar Köztársaság független, demokratikus jogállam. (Alk.)

Az ügy jogszabályi háttere
1957. évi IV. törvény az államigazgatási eljárás általános szabályairól (Áe.)
15. § (1) Az érdemi határozatot a kérelem előterjesztésétől, illetőleg az eljárás hivatalból történt megindításától számított harminc napon belül kell meghozni. Ennél rövidebb határidőt bármely jogszabály, hosszabbat pedig csak törvény, törvényerejű rendelet vagy kormányrendelet állapíthat meg. (3) Ha a felettes szerv a mulasztó közigazgatási szerv helyett azonos hatáskörű másik szervet jelöl ki az eljárásra, az elintézési határidő a kijelölésnek az eljáró szervhez érkezésekor kezdődik.
19. § (3) Az eljárásban nem vehet részt köztisztviselőként az, akitől az ügy tárgyilagos megítélése nem várható el.

A tényállás és a vizsgálat megállapításai
A fővárosi gyámhivatalnak a panaszos, majd a XI. kerületi gyámhivatal által előterjesztett kizárási kérelem ügyének megítélésekor az államigazgatási eljárás általános szabályairól szóló 1957. évi IV. törvény (Áe.) 19. § (3) bekezdésében foglaltakból indultam ki. A hivatkozott jogszabályhely szerint „Az eljárásban nem vehet részt köztisztviselőként az, akitől az ügy tárgyilagos megítélése nem várható el.”.
E törvény magyarázata értelmében a kizárás intézménye azt biztosítja, hogy az államigazgatási eljárásban tárgyilagos, elfogulatlan ügyintézés folyjon. A törvény a 19. § (3) bekezdésében foglalt kizárási okot, mint relatív kizárási okot nevesíti. A relatív kizárás kérdéséről a konkrét ügyben nem a törvény dönt, hanem az illetékes szerv mérlegelési jogkörében dönti el, hogy az adott ügyben a konkrét körülmények között elfogulatlan ügyintézés, tárgyilagos döntés várható-e, vagy sem.
Az Áe. magyarázata kitér arra is, hogy a kizárás kérdésében nem kell alakszerű határozatot hozni. Az ügyfél kizárási kérelmének elutasítása ellen önálló jogorvoslatra nincs lehetőség, csak az érdemi döntés ellen benyújtott jogorvoslatban lehet azt sérelmezni.
A rendelkezésemre álló dokumentumok szerint a panaszos 2002. augusztusában kérte a XI. kerületi gyámhivatal ügyintézésből való kizárását. Kérelmét a fővárosi gyámhivatal megvizsgálta és megállapította, hogy az első fokon eljáró hatóság az államigazgatási eljárást pártatlanul folytatta le, az elfogultságot az iratok nem támasztották alá, ezért a panaszos kizárási kérelmét elutasította.  2003. szeptemberében maga a XI. kerületi gyámhivatal vezetője nyilatkozott úgy, hogy kéri a gyámhivatal ügyintézésből való kizárását, tekintettel arra, hogy az eltelt egy év alatt az ügyfél és a hivatal dolgozói – beleértve magát a gyámhivatal vezetőjét is – között olyannyira elmérgesedett a viszony, hogy már az ügyben nem képesek tárgyilagos ügyintézésre. A fővárosi gyámhivatal a XI. kerületi gyámhivatal vezetőjének indokait elfogadta, és az eljárásra a XII. kerületi gyámhivatalt jelölte ki.
Megállapítottam, hogy a fővárosi gyámhivatal az Áe. rendelkezéseinek megfelelően mindkét – a panaszos által sérelmezett – esetben azt mérlegelte, hogy az adott ügyben a konkrét körülmények között hozható-e tárgyilagos döntés. Eljárása a jogszabálynak megfelelt, azzal alkotmányos joggal összefüggésben visszásságot nem okozott.
Vizsgálatom során megállapítottam azt is, hogy a panaszos 2003. szeptember 1-jén kelt beadványában azzal a kéréssel fordult a XI. kerületi Gyámhivatalhoz, hogy az augusztus 24-én – az ő betegsége miatt – fiúgyermekével elmaradt kapcsolattartás pótlása érdekében intézkedjen. A XI kerületi gyámhivatal vezetője ugyanakkor 2003. szeptember 2-án kelt nyilatkozatában az ügyintézésből való kizárását kérte a fővárosi gyámhivataltól, így a panaszos kérelmével a másodfokú hatóság döntéséig érdemben nem foglalkozott. A fővárosi gyámhivatal a 06-822/6/2003. számú, 2003. szeptember 16-án kelt – és még aznap postázott – határozatában a XII. kerületi gyámhivatalt jelölte ki eljáró hatóságként a panaszos gyermekeivel való kapcsolattartása ügyében. A felettes szerv döntése 2003. október 13-i iktatással érkezett a XII. kerületi gyámhivatalhoz. Az érkeztetés időpontjától számított 30 napos ügyintézési határidőn belül a XII. kerületi gyámhivatal a XIV-801/4/2003. számú, 2003. november 4-én kelt határozatában elrendelte a panaszos által jelzett elmaradt kapcsolattartás pótlását.
Minderre figyelemmel megállapítottam, hogy az elmaradt kapcsolattartások pótlása ügyében a panaszos által indított eljárás elhúzódása sem a kapcsolattartási ügyből kizárt XI. kerületi gyámhivatalnak, sem az eljárásra újonnan kijelölt XII. kerületi gyámhivatalnak bizonyíthatóan nem róható fel. Az iratanyag holléte 2003. szeptember 16-a (az új eljáró hatóságot kijelölő másodfokú határozat postázásának napja) és október 13-ka (az eljárásra kijelölt hatósághoz való érkezése) között vizsgálatom során nem volt kétséget kizáróan megállapítható, az érintett hatóságoknál ugyanis erre vonatkozóan adatok nem találhatók Egy év távlatából nem tartom célszerűnek annak vizsgálatát sem, hogy a történtekért ki a felelős. Ezért ennek vizsgálatát mellőztem. Ezen körülmények kizárták alkotmányos joggal összefüggő visszásság megállapításának lehetőségét.

Budapest, 2005. március 17.

Takács Albert sk.