Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa általános helyettesének
Jelentése
az OBH 4325/2004. sz. ügyben
(Kapcsolódó ügy az OBH 4329/2004)

Előadók:        dr. Hajas Barnabás
dr. Zemplényi Adrienne
Az eljárás megindulása
2004. évben több panaszos sérelmezte az adóhatóság, az illetékhivatal, illetve az önkormányzati adóhatóság által alkalmazott azon gyakorlatát, hogy lakossági folyószámlájukról – ideértve a közös tulajdonú, illetve a közös rendelkezésű számlákat is – azonnali beszedési megbízással hajtják végre az állammal szemben fennálló fizetési kötelezettségüket, de arról előzetesen semmilyen értesítést nem kapnak. Esetenként olyan pénzösszegeket is (pl. gyermektartásdíjat) végrehajtás alá vonnak, amelyek – álláspontjuk szerint – a törvény erejénél fogva mentesek a végrehajtás alól.
A panaszok alapján felmerült a jogállamiság elvéből levezethető jogbiztonság követelménye (Alkotmány 2. § (1) bekezdés), tulajdonhoz való jog (Alkotmány 13. § (1) bekezdés), a jogorvoslathoz való jog (Alkotmány 57. § (5) bekezdés), a gyermekek megfelelő testi, szellemi és erkölcsi fejlődéséhez szükséges védelemhez és gondoskodáshoz való jog (Alkotmány 67. § (1) bekezdés), a hátrányos megkülönböztetés tilalma (Alkotmány 70/A. §) és a szociális biztonsághoz való jog (Alkotmány 70/E. § (1) bekezdés) sérelmének, illetve közvetlen veszélyének, valamint az állam objektív alapjogvédelmi kötelezettsége (Alkotmány 8. § (1) bekezdés) elmulasztásának gyanúja, ezért hivatalból vizsgálatot rendeltem el, melynek keretében vizsgáltam két konkrét, állampolgárok által hivatalomban előterjesztett panaszt is. 
Vizsgálatom eredményes befejezése érdekében az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény (a továbbiakban: Obtv.) 18. § (4) bekezdése alapján az Általános Értékforgalmi Bank Rt.-től, a Budapest Hitel- és Fejlesztési Bank Rt.-től, a CIB Közép-európai Nemzetközi Bank Rt.-től, a Citibank Rt.-től, a Commerzbank (Budapest) Rt.-től, a DEUTSCHE Bank Rt.-től, a Dresdner Bank (Hungária) Rt.-től, az Erste Bank Hungary Rt.-től, a HVB Bank Hungary Rt.-től, az Inter-Európa Bank Rt.-től, a Kereskedelmi és Hitelbank Rt.-től, a Magyar Külkereskedelmi Bank Rt.-től, a Magyar Takarékszövetkezeti Bank Rt.-től, a Magyarországi Volksbank Rt.-től, az Országos Takarékpénztár és Kereskedelmi Bank Rt.-től, a Raiffeisen Bank Rt.-től tájékoztatást kértem az általuk folytatott témával összefüggő gyakorlatról, valamint az Obtv. 18. § (3) bekezdése alapján az Adó- és Pénzügyi Ellenőrzési Hivatal és valamennyi megyei illetékhivatal elnökét vizsgálat tartására kértem.

A megállapított tényállás
1)	A megkeresett szervek tájékoztatásából kitűnt, hogy az Adó- és Pénzügyi Ellenőrzési Hivatal elnöke, és az illetékhivatalok az esetleges törvénysértő végrehajtási gyakorlattal kapcsolatos felelősséget elhárítják azzal az indokolással, hogy ők csak az azonnali inkasszó teljesítésére irányuló megkeresést küldik meg a pénzintézeteknek, a tényleges végrehajtás a bankok feladata. Szerintük a pénzintézet kötelessége annak a biztosítása, hogy az azonnali beszedési megbízás végrehajtása a jogszabályoknak megfelelően történjen.
Megállapítottam azt is, hogy a bankok gyakorlata az azonnali beszedési megbízások teljesítése során eltérő. Általában igyekeznek betartani az irányadó jogszabályi rendelkezéseket. Van azonban olyan bank is, amely szerint nincs arra eszköz, hogy megállapítsa, mely pénzeszközök mentesek a végrehajtás alól, ezért a bankszámla teljes rendelkezésre álló egyenlegének terhére teljesíti a végrehajtást. Valamennyi pénzintézet egyezően nyilatkozott viszont arról, hogy nincs jogi lehetősége megvizsgálni az azonnali beszedési megbízások kapcsán a számlákon lévő pénzösszegek tulajdonjogát és eredetét. Így a közös tulajdonú számlák esetében, mivel a Vht. 79/C. § (1) bekezdése szerint „a pénzügyi intézménynél több számlatulajdonos tulajdonában álló számlán kezelt pénzösszeg bármelyik számlatulajdonossal szemben fennálló követelés fejében teljes összegben végrehajtás alá vonható”, gyakran előfordul, hogy a pénzt ténylegesen nem attól inkasszózzák le, aki a végrehajtási eljárás kötelezettje. Ezen kívül a bankszámláról a végrehajtás alól egyébként mentes juttatásokra is teljesítenek végrehajtást, mert egyrészt a mentesség a pénzügyi intézményeknél kezelt összegre nem vonatkozik, másrészt a bankok nem ismerik az átutalás tényleges jogcímét. A pénzintézeti válaszokból arra is lehetett következtetni, hogy a bankok – bár végrehajtják a kért azonnali inkasszót – tartanak az ilyen irányú megkeresések teljesítésétől, mivel az Art. 152. § (1) bekezdése értelmében a bankszámlát vezető hitelintézet az adóhatóság azonnali beszedési megbízását a végrehajtható okirat csatolása nélkül köteles teljesíteni.
Megállapítottam azt, hogy az adóhatóságok évente több ezer egyéni vállalkozó, vagy magánszemély tulajdonában álló bankszámlára nyújtanak be azonnali beszedési megbízást, sőt számuk folyamatosan emelkedik. Például 2004. III. negyedév végéig lényegesen meghaladta a pénzintézetekhez 2003. egész évben előterjesztett inkasszók számát, vagyis ez a gyakorlat kezd általánossá válni.
2)	Egy magát kényszervállalkozónak tartó panaszos beadványa szerint a Miskolci Polgármesteri Hivatal iparűzési adó beszedési számláján 10.000 Ft tartozása volt, amelyet 2004. május 31-ig kellett volna teljesítenie. Az adófizetési kötelezettségének június 2-án tett eleget, de időközben az önkormányzat adóhatósága a panaszos – férjével közös néven lévő – lakossági folyószámlájáról azonnali beszedési megbízással – a panaszos külön értesítése nélkül – leemeltette az adótartozás összegét. A panaszos sérelmezte az adóhatóság eljárását, hiszen egyrészről az adótartozását időközben teljesítette, másrészről pedig az inkasszóval végrehajtott összeg nem a panaszos, hanem annak férje tulajdonát képezte.
3)	A másik panaszos lakossági folyószámlájára a Pest Megyei Illetékhivatal vezetett azonnali beszedési megbízást, mivel férjével közösen vásárolt családi házuk után nem fizették meg az adásvételi illetéket. A panaszos időközben elvált a férjétől, s a házat az OTP Bank Rt. eladta egy faktoring cégnek. Az inkasszó alá vont bankszámlán a munkabére volt, amelyből kiskorú gyermekeit is eltartotta. A bank „zárolta” azt a számláját is, amelyre a volt férje a bíróság által megítélt gyermektartásdíjat folyósította.

Érintett alkotmányos jogok
•	a jogállamiság elvéből levezethető jogbiztonság követelménye (Alkotmány 2. § (1))
•	az állam objektív alapjogvédelmi kötelezettsége (Alkotmány 8. § (1)) 
•	a tulajdonhoz való jog (Alkotmány 13. § (1))
•	jogorvoslathoz való jog (Alkotmány 57. § (5))
•	a hátrányos megkülönböztetés tilalma (Alkotmány 70/A. §) 
•	a szociális biztonsághoz való jog (Alkotmány 70/E. § (1))
•	a gyermekek megfelelő testi, szellemi és erkölcsi fejlődéséhez szükséges védelemhez és gondoskodáshoz való jog (Alkotmány 67. § (1))

A vizsgálat megállapításai
Elsőként azt vizsgáltam, hogy a konkrét panaszok vizsgálatára rendelkezem-e hatáskörrel. Az Obtv. 16. § (1) bekezdése értelmében „az országgyűlési biztoshoz bárki fordulhat, ha megítélése szerint valamely hatóság [29. § (1) bekezdés], illetve közszolgáltatást végző szerv (a továbbiakban együtt: hatóság) eljárása, ennek során hozott határozata (intézkedése), illetőleg a hatóság intézkedésének elmulasztása következtében alkotmányos jogaival összefüggésben sérelem érte, vagy ennek közvetlen veszélye áll fenn, feltéve, hogy a rendelkezésre álló közigazgatási jogorvoslati lehetőségeket – ide nem értve a közigazgatási határozat bírósági felülvizsgálatát – már kimerítette, illetve jogorvoslati lehetőség nincs számára biztosítva.” 
Ennek alapján tehát valamennyi adóhatóság (állami adóhatóság, vámhatóság, önkormányzati adóhatóság, illetékhivatal), mint az Obtv. 29. § (1) bekezdés a) pontja szerint közigazgatási feladatot ellátó szerv eljárásának, határozatának, illetőleg intézkedése elmulasztásának vizsgálatára rendelkezem hatáskörrel. A konkrét panaszokat azonban nem vizsgálhattam, mert – az Obtv. idézett 16. § (1) bekezdésére figyelemmel – a bankszámlára vezetett végrehajtás során a beadványtevők közigazgatási jogorvoslati lehetőségeiket annak ellenére nem merítették ki, hogy az adózás rendjéről szóló 2003. évi XCII. törvény (a továbbiakban: Art.) 159. §-a értelmében a végrehajtás során az adóhatóság által hozott határozatok, illetőleg az adóvégrehajtó (ideértve az adóhatóság megbízásából eljáró bírósági végrehajtót is) törvénysértő intézkedése vagy intézkedésének elmulasztása ellen az adós, a behajtást kérő, illetőleg az, akinek a végrehajtás jogát vagy jogos érdekét sérti – a sérelmezett intézkedés vagy annak elmaradásának tudomására jutásától számított 8 napon belül – végrehajtási kifogást terjeszthet elő. Az ok bekövetkeztétől számított 6 hónap elteltével igazolásnak helye nincs, a benyújtott végrehajtási kifogást a felettes szerv érdemi vizsgálat nélkül utasítja el. A végrehajtási kifogásról a végrehajtást foganatosító adóhatóság felettes szerve 15 napon belül határoz. A megtámadott intézkedést helybenhagyja, megváltoztatja, megsemmisíti vagy az adóvégrehajtót az elmulasztott intézkedés megtételére kötelezi határidő tűzésével. A végrehajtási kifogásnak – az ismételt végrehajtási kifogás kivételével – a további végrehajtási cselekményekre halasztó hatálya van. A kifogás tárgyában hozott határozat ellen fellebbezésnek van helye.
Előzőekre tekintettel nem a panaszolt esetekre kiterjedően, hanem – az ügy kiemelt jelentősségére figyelemmel – általánosságban tekintettem át a magánszemélyek bankszámlájára vezetett végrehajtási eljárások egyes alapvető jogokkal kapcsolatos elméleti és gyakorlati kérdéseit.

I.
Megállapítottam, hogy az egyes adóhatóságok és egyes pénzintézetek gyakorlata a vizsgálatom tárgyát képező ügyekben – a vonatkozó jogszabályok értelmezéséből eredően – jelentős eltérést mutat. Vannak olyan illetékhivatalok, amelyek magánszemély adósokkal szemben egyáltalán nem élnek az azonnali beszedési megbízás lehetőségével. Ismert olyan pénzintézet, amely – nyilvántartási rendszeréből eredő sajátosságok okán – az egyéni vállalkozó pénzforgalmi számlája ellen benyújtott azonnali beszedési megbízást ugyanazon személy lakossági folyószámlájára további adatszolgáltatás nélkül nem tudja kiterjeszteni. Ezen túlmenően pénzintézetenként is eltérő a végrehajtás alól mentes pénzösszeg megállapításának módja. Az előzőekre tekintettel megállapítottam, hogy a magánszemély adósok bankszámlája ellen, adóhatóságok által benyújtott azonnali beszedési megbízások teljesítésének jelentősen eltérő gyakorlata – az adott kérdés jogi szabályozásának hiánya, illetve hiányossága miatt – a jogállamiság elvéből levezethető jogbiztonsággal összefüggő visszásság közvetlen veszélyét okozza.

II.
Elsőként a Vht. pénzkövetelés végrehajtására vonatkozó szabályokat tekintettem át. Ennek során kiemelt figyelmet fordítottam a munkabérre és egyéb járandóságra, valamint a pénzügyi intézménynél kezelt összegre vezetett végrehajtás szabályainak összehasonlítására, különösen pedig mindkét esetben a végrehajtás alól mentes juttatások körére.
Megállapítottam, hogy a munkabérre és egyéb járandóságra vezetett végrehajtás alól a Vht. 62. § (1) bekezdése alapján a munkabérből történő levonás során mentes a végrehajtás alól a havonta kifizetett munkabérnek az a része, amely megfelel az öregségi nyugdíj legalacsonyabb összegének. Ez a mentesség nem áll fenn a gyermektartásdíj és a szüléssel járó költség (a továbbiakban: gyermektartásdíj) végrehajtása esetén. Mentes továbbá a Vht. 74. §-a értelmében:
a)	a nemzeti gondozási díj és a hadigondozottak pénzbeli ellátása, az életüktől és szabadságuktól politikai okból jogtalanul megfosztottak kárpótlásáról szóló törvény szerint járó életjáradék,
b)	az átmeneti segély, ideértve a meghatározott célra kapott segélyt is, a rendszeres szociális segély, az időskorúak járadéka, a munkanélküliek jövedelempótló támogatása, az ápolási díj,
c)	az anyasági segély,
d)	a rokkantsági járadék és a vakok személyi járadéka,
e)	a megváltozott munkaképességű személyt megillető juttatás (keresetkiegészítés, átmeneti keresetkiegészítés, jövedelemkiegészítés, átmeneti jövedelemkiegészítés, átmeneti járadék, bányász dolgozók egészségkárosodási járadéka),
f)	a törvényen alapuló tartásdíj, ideértve a bíróság által előlegezett gyermektartásdíjat is, a gyermekek védelméről és a gyámügyi igazgatásról szóló törvényen alapuló gyermekvédelmi pénzbeli ellátások,
g)	a nevelőszülő részére az államilag gondozott gyermek tartásáért fizetett gondozási díj,
h)	az ösztöndíj, a tudományos továbbképzési ösztöndíjas munkabér jellegű ösztöndíjának kivételével (66. § d) pont),
i)	a kiküldetéssel, külszolgálattal és munkába járással összefüggő költségtérítés,
j)	a meghatározott kiadás fedezésére szolgáló összeg,
k)	a sorkatonai, illetőleg polgári szolgálatot teljesítő személy illetménye,
l)	a tartalékos katonai szolgálatot teljesítő tisztes és honvéd illetménye,
m)	tartalékos katonai szolgálatot teljesítő személy természetbeni ellátásának pénzegyenértéke,
n)	a fogyatékossági támogatás.
Ezzel szemben a Vht. 79/A. § (1)-(3) bekezdése értelmében a pénzügyi intézménynél kezelt, az adóst megillető pénzösszeg teljes összegben – két kivétellel – végrehajtás alá vonható. Az egyik kivétel a pénzügyi intézménynél kezelt, természetes személyt megillető összegből az öregségi nyugdíj legalacsonyabb összegének négyszerese feletti összeg, az ez alatti összegből pedig az öregségi nyugdíj legalacsonyabb összege és az öregségi nyugdíj legalacsonyabb összegének négyszerese közötti rész 50%-a. A másik kivétel pedig a pénzügyi intézménynél kezelt, természetes személyt megillető pénzösszegnek az a része, amely megfelel az öregségi nyugdíj legalacsonyabb összegének. Ha a végrehajtás gyermektartásdíj vagy szüléssel járó költség behajtására folyik, ennek az összegnek az 50%-a is végrehajtás alá vonható.
Ezt követően azt vizsgáltam, hogy az adósok között a fentiek okozhatnak-e a hátrányos megkülönböztetés tilalmával összefüggésben alkotmányos visszásságot. Ennek során – hasonlóan az OBH 3182/2003., az OBH 4170/2004. és az OBH 5950/2004. számú ügyekben készült jelentéseimhez – az Alkotmánybíróság által is alkalmazott „önkényes megkülönböztetés tilalma” tesztjét – amely gyakorlatilag két elemből, az összehasonlíthatósági és az indokolhatósági próbából áll – végeztem el. Az összehasonlíthatóság próba azt jelenti, hogy csak az azonos helyzetben lévők között merülhet fel a hátrányos megkülönböztetés tilalmának megsértése. Alkotmányos visszásságot okozó diszkriminációról csak akkor lehet szó, ha valakit, vagy valamilyen csoportot más, azonos helyzetben lévő jogalannyal vagy csoporttal történt összehasonlításban kezelnek hátrányosabb módon. Az Alkotmány 70/A. § (1) bekezdése kimondja, hogy „a Magyar Köztársaság biztosítja a területén tartózkodó minden személy számára az emberi, illetve az állampolgári jogokat, bármely megkülönböztetés, nevezetesen faj, szín, nem, nyelv, vallás, politikai vagy más vélemény, nemzeti vagy társadalmi származás, vagyoni, születési vagy egyéb helyzet szerinti különbségtétel nélkül”. Az Alkotmány idézett rendelkezése – amint azt az Alkotmánybíróság 30/1997. (IV.29.) AB határozatában is kifejtette – „a jogegyenlőség követelményét rögzíti. Azt jelenti, hogy az állam, mint közhatalom – mint jogalkotó és jogalkalmazó – a jogok és kötelezettségek megállapítása során köteles az azonos helyzetben levő jogalanyokat indokolatlan megkülönböztetés nélkül, egyenlőkként kezelni.” A homogén csoport fogalmát az Alkotmánybíróság – eddigi gyakorlata szerint – szűken értelmezi. 
Megvizsgáltam azt is, hogy az adósok között pénzeszközeik kezelésének helye alapján történő megkülönböztetése kiállja-e az ésszerűségi tesztet, vagyis „kellő súlyú alkotmányos indoknak”, illetve „tárgyilagos mérlegelés szerint ésszerű indoknak” minősíthető-e. Ennek során azt tekintettem át, hogy a jogalkotó kellőképpen mérlegelte-e a szabályozás mellett szóló érveket, megfelelően és előítéletek nélkül választotta-e ki a jogalanyok azon csoportjait, amelyekre kiterjedt, valamint az azonos helyzetben lévő jogalanyokat egyenlőként kezelte-e. Álláspontom szerint az adós pénzeszköze kezelésének helye nem minősül tárgyilagos mérlegelés szerinti ésszerű indoknak. A végrehajtási eljárás során az adósok homogén csoportot alkotnak, így közöttük – aszerint, hogy pénzeszközeiket pénzügyi intézmény kezeli-e vagy pedig azokat otthon, „a láda fiában” tartják-e, de semmilyen más, alkotmányosan nem indokolható ismérv szerint sem – nem tehető különbség. Az adósok közötti – pénzeszközeik kezelésének helye szerinti – megkülönböztetés alkalmas lehet arra, hogy a hátrányos megkülönböztetés tilalmával (Alkotmány 70/A. §) összefüggő visszásságot okozzon. 

III.
Már az OBH 3182/2004. számú jelentésemben is rámutattam arra, hogy az Alkotmánybíróság egyöntetű gyakorlata szerint az összehasonlíthatósági próba nemcsak arra a helyzetre vonatkozik, amikor azonos helyzetben lévő jogalanyok között tesznek különbséget, hanem ennek ellenkezőjére is, vagyis amikor lényegesen eltérő helyzetben lévők esetén e körülményt figyelmen kívül hagyják. Erre tekintettel azt is megvizsgáltam, hogy az ún. pénzforgalmi bankszámlák és lakossági bankszámlák (illetve azok tulajdonosai) között – az azokra vonatkozó lényegi eltérésekre figyelemmel – tesznek-e a jogalkotók, a jogalkalmazók és a pénzintézetek különbséget.
A pénzforgalomról, a pénzforgalmi szolgáltatásokról és az elektronikus fizetési eszközökről szóló 232/2001. (XII.10.) Korm. rendelet (a továbbiakban: Korm. rendelet) 2. § b) pontja szerint pénzforgalmi bankszámla az a bankszámla, amelyet a számlatulajdonos pénzforgalmának lebonyolítása céljából vállalkozási tevékenységével kapcsolatosan törvényben vagy kormányrendeletben megállapított kötelezettség alapján nyit, illetve az a bankszámla, amely a számlatulajdonos rendelkezésének megfelelően kifejezetten pénzforgalmi bankszámlaként kerül megnyitásra. 
A pénz- és elszámolásforgalom, valamint a pénzfeldolgozás szabályairól szóló 9/2001. (MK 147.) MNB rendelkezés 3. §-a kimondja, hogy pénzforgalmi számla a Korm. rendelet 2. § (1) bekezdés b) pontja szerinti, illetőleg a Korm. rendelet 3. § (2) bekezdésében foglaltaknak megfelelően megnyitott bankszámla. Amennyiben a bankszámlaszerződésben nincs kifejezett utalás arra, hogy a bankszámlát pénzforgalmi bankszámlaként nyitották meg, a bankszámlát lakossági bankszámlának kell tekinteni. Lakossági bankszámla ellen azonnali beszedési megbízást – hacsak a kötelezett ahhoz felhatalmazó levélben hozzá nem járult – kizárólag a bírósági végrehajtásról szóló 1994. évi LIII. törvény (a továbbiakban: Vht.) alapján, végrehajtási eljárás keretében lehet benyújtani. (Az R. alapján megnyitott pénzforgalmi bankszámla és a lakossági bankszámla a továbbiakban együttesen: bankszámla.)
Megállapítottam, hogy a vizsgált szempontból – a Vht. 79/A. §-ának, előbbiekben ismertetett rendelkezéseit kivéve – a hatályos szabályozás nem tesz kellő különbséget a pénzforgalmi és lakossági bankszámlák között, holott azok megnyitásának feltételei, önkéntessége között lényegi különbségek vannak. Álláspontom szerint ez – a jogi szabályozás hiánya, illetve hiányossága miatt – alkalmas arra, hogy a diszkrimináció tilalmával összefüggő visszásság közvetlen veszélyét okozza.

IV.
A Vht. előbb idézett rendelkezéseivel kapcsolatban áttekintettem a szociális biztonsághoz való jog (Alkotmány 70/E. § (1) bekezdés), valamint a gyermekek megfelelő testi, szellemi és erkölcsi fejlődéséhez szükséges védelemhez és gondoskodáshoz való jogának (Alkotmány 67. § (1) bekezdés) érvényesülését is.
Az Alkotmány 70/E. § (1) bekezdése szerint az állampolgároknak joguk van a szociális biztonsághoz. Álláspontom szerint a gyermekek megfelelő testi, szellemi és erkölcsi fejlődéséhez szükséges védelemhez és gondoskodáshoz való joga és a szociális biztonsághoz való jog nem csupán program. Úgy gondolom, nem vitatható, hogy alkotmányos joggal összefüggő visszásság közvetlen veszélyét okozza, ha a természetes személy, adós, pénzügyi intézménynél kezelt pénzeszközére vezetett végrehajtás alól nem mentesek a Vht. előzőekben idézett 74. §-ában felsorolt juttatások, mert így azokat hatósági aktussal más, az eredetivel ellentétes célra vonják el. Azok végrehajtás alóli mentességét az indokolja, hogy a juttatás a létfenntartást vagy a hátrányos helyzet enyhítését szolgálja. Álláspontom szerint a Vht. 74. §-a és 79/A. §-a között fennálló ellentét (mint a jogszabály fölösleges, nem egyértelmű rendelkezése), vagyis az, hogy pénzügyi intézménynél kezelt, egyébként végrehajtás alól mentes juttatás is gyakorlatilag korlátozás nélkül végrehajtás alá vonható, alkalmas arra, hogy a szociális biztonsághoz való joggal, valamint a gyermekek megfelelő testi, szellemi és erkölcsi fejlődéséhez szükséges védelemhez és gondoskodáshoz való jogával összefüggő visszásság közvetlen veszélyét okozza.

V.
Az Adó- és Pénzügyi Ellenőrzési Hivatal elnökének és a megyei illetékhivatalok elnökeinek tájékoztatása alapján megállapítottam, hogy a magánszemély adósok szinte soha nem élnek az Art. 159. §-ában biztosított végrehajtási kifogás előterjesztésének lehetőségével. Több pénzintézettől pedig azt a tájékoztatást kaptam, hogy az adósok gyakran a számlavezető pénzintézetnél reklamálnak az általuk indokolatlannak tartott inkasszó miatt. 
Megállapítottam, hogy az adósok és – a vizsgált ügyben ez az igazán fontos – akiknek a végrehajtás (az inkasszó) jogát vagy jogos érdekét sérti (esetünkben számlatulajdonos, rendelkezni jogosult), általában csak jóval a végrehajtási kifogás előterjesztésére nyitva álló 8 napos határidő után szereznek tudomást jogorvoslati lehetőségükről. Az Art. 152. § (1) bekezdése kimondja, hogy a bankszámlát vezető hitelintézet az adóhatóság azonnali beszedési megbízását a végrehajtható okirat csatolása nélkül köteles teljesíteni. Tekintettel azonban arra, hogy a Vht. 79/C. § (1) bekezdése kimondja, hogy a pénzügyi intézménynél több számlatulajdonos tulajdonában álló számlán kezelt pénzösszeg bármelyik számlatulajdonossal szemben fennálló követelés fejében teljes összegben végrehajtás alá vonható, nagy valószínűséggel fordulhat elő olyan eset, hogy a nem adós számlatulajdonos nem is értesül az adóhatóság határozatáról. 
Az Art. 5. § (1) bekezdése szerint, ha az Art, vagy adót, adófizetési kötelezettséget, költségvetési támogatást megállapító törvény másként nem rendelkezik, az adóügyekben az államigazgatási eljárás általános szabályairól szóló 1957. évi IV. törvény (a továbbiakban: Áe.) rendelkezéseit kell alkalmazni és az Áe. 43. § (1) bekezdés b) pontja értelmében a határozatnak tartalmaznia kell a rendelkező részben a közigazgatási szerv döntését, továbbá a fellebbezés és a bírósági felülvizsgálat lehetőségéről való tájékoztatást, közölt határozat hiányában azonban mégsem értesül jogorvoslati lehetőségeiről a számlatulajdonos, illetve a rendelkezni jogosult.
Az előbbiekben kifejtettek miatt a pénzintézeteknek – mivel végrehajtható okirat nélkül kell az adóhatóság megkeresését teljesíteniük – egy esetleges ügyfél-reklamáció esetén sincs lehetőségük arra, hogy az azonnali beszedési megbízás adattartalmán kívül érdemi információt adjanak ügyfeleiknek, akik így – a tapasztalatok szerint – egyáltalán nem, vagy csak a nyitva álló határidőt követően szerezhetnek tudomást a kifogás előterjesztésére vonatkozó jogáról. 
Az előzőekre tekintettel megállapítottam, hogy az Art. és Vht. fenti rendelkezései – az adott kérdés jogi szabályozásának hiánya, illetve hiányossága miatt – alkalmasak arra, hogy a jogállamiság elvéből levezethető jogbiztonság követelményével, valamint a jogorvoslathoz való joggal összefüggő visszásság közvetlen veszélyét okozzák. 

VI.
A Vht. Jelentésemben már többször idézett 79/C. § (1) bekezdésével kapcsolatban fel kívánom hívni a figyelmet a következőkre: 
Azt hiszem, könnyen belátható, hogy a nem adós számlatulajdonos tulajdonhoz való joga sérülhet abban az esetben, amikor a tulajdonában álló pénzösszeget egy másik, adós számlatulajdonossal szemben fennálló követelés fejében teljes összegben végrehajtás alá vonják. 
Az Alkotmánybíróság már a 7/1991. (II. 28.) AB határozatában kifejtette, hogy az Alkotmány a tulajdonhoz való jogot ugyan nem a XII. ún. alapjogi fejezetben szabályozza, hanem azt a szabadságjogoktól különválasztottan mondja ki, de nyilvánvalóan alapvető jogként részesíti alkotmányos védelemben. 
Már több jelentésemben – így pl. az OBH 5117/2003. számú ügyben – utaltam arra, hogy az egyes alapjogok korlátozhatóságával kapcsolatban az Alkotmánybíróság a szükségesség, alkalmasság, arányosság hármas követelményét határozta meg. „Az állam akkor nyúlhat az alapjog korlátozásának eszközéhez, ha másik alapvető jog és szabadság védelme vagy érvényesülése, illetve egyéb alkotmányos érték védelme más módon nem érhető el. Az alapjog korlátozásának alkotmányosságához tehát önmagában nem elegendő, hogy az másik alapjog, vagy szabadság védelme, vagy egyéb alkotmányos cél érdekében történik, hanem szükséges, hogy megfeleljen az arányosság követelményeinek: az elérni kívánt cél fontossága és az ennek érdekében okozott alapjogsérelem súlya megfelelő arányban legyen egymással. A törvényhozó a korlátozás során köteles az adott cél elérésére alkalmas legenyhébb eszközt alkalmazni. Alkotmányellenes a jog tartalmának korlátozása, ha az kényszerítő ok nélkül, önkényesen történik, vagy ha a korlátozás súlya az elérni kívánt célhoz képest aránytalan.” Alapjog elsősorban azért korlátozható, mert más alkotmányos jog védelme ezt kívánja, nem pedig azért, mert valamilyen elvont társadalmi vagy állami érdek – így különösen közérdek – ezt szükségessé teszi. 
Az Alkotmánybíróság gyakorlata szerint tehát az alapjog-korlátozás alkotmányosságának feltétele, hogy a szükségesség, alkalmasság és arányosság követelménye együttesen fennálljon. Álláspontom szerint a szóban forgó esetben azonban a tulajdonhoz való joggal szemben nem áll másik alapjog, szabadság vagy alkotmányos érték. Megjegyzem, hogy ha még állna is, nem vagyok meggyőződve arról, hogy annak védelme más módon nem érhető el, a korlátozás az elérni kívánt cél fontosságával és a tulajdonhoz való jog sérelmének súlya megfelelő arányban lenne egymással. 
Az előzőekre tekintettel megállapítottam, hogy a Vht. 79/C. § (1) bekezdése – mint a jogszabály fölösleges rendelkezése – azzal, hogy a nem adós számlatulajdonos tulajdonában álló pénzösszegre történő végrehajtást kötelezővé teszi, alkalmas arra, hogy a tulajdonhoz való joggal összefüggő visszásság közvetlen veszélyét okozza. 

VII.
A 9/2001. (MK 147.) MNB rendelkezés melléklete szerint az azonnali beszedési megbízás kötelezően csak a benyújtó nevét és székhelyét, a benyújtó számlaszámát, a fizetésre kötelezett nevét és székhelyét, az összeget, a fizetésre kötelezett számlaszámát, a bizonylatszámot, a benyújtás indokát (jogszabályszámot), valamint a közlemény rovatot tartalmazza. Ugyan a pénzforgalmi bankszámlák tulajdonosait – a cégek cégkizárólagossága, illetve a társadalmi szervezetek névkizárólagossága elve miatt – már nevük alapján is nagy pontossággal azonosítani lehet, a lakossági bankszámlák tulajdonosairól és rendelkezésre jogosultjairól (gyakori nevek, vagy rokonok esetén) ez nem mondható el. Mindezekre figyelemmel az adóhatóságok által benyújtott azonnali beszedési megbízások teljesítésével (és kiterjesztésével) kapcsolatban felhívom a figyelmet arra, hogy kiemelkedő, garanciális jelentősége van az adós, a tartozás és annak jogcíme pontos azonosításának. Álláspontom szerint ennek elmaradása alkalmas lehet arra, hogy a jogállamiság elvével, és a tulajdonhoz való joggal összefüggő visszásságot okozzon. Úgy vélem, hogy az Art. már többször hivatkozott 152. § (1) bekezdésében foglalt rendelkezését a jogállamiság elvére és a tulajdonhoz való jogra figyelemmel a pénzintézetek csak akkor teljesíthetik, ha az adóst minden kétséget kizáróan azonosítani tudják. Mindezekre tekintettel megállapítottam, hogy az azonnali beszedési megbízás végrehajtható okirat, vagy más, az adós személyének kétségtelen megállapításához szükséges más okiratok csatolása nélkül történő teljesítése – az Art. felesleges rendelkezése miatt – alkalmas arra, hogy a jogállamiság elvéből levezethető jogbiztonság követelményével összefüggő visszásság közvetlen veszélyét okozza.

Javaslataim:
Tekintettel arra, hogy a jogállamiság elvéből levezethető jogbiztonság követelménye (Alkotmány 2. § (1)), tulajdonhoz való jog (Alkotmány 13. § (1)), a jogorvoslathoz való jog (Alkotmány 57. § (5)), a gyermekek megfelelő testi, szellemi és erkölcsi fejlődéséhez szükséges védelemhez és gondoskodáshoz való joga (Alkotmány 67. § (1) bekezdés), a hátrányos megkülönböztetés tilalma (Alkotmány 70/A. §) és a szociális biztonsághoz való jog (Alkotmány 70/E. § (1) bekezdés) sérelmének közvetlen veszélye az Art. és a Vht. fölösleges, nem egyértelmű rendelkezésére, valamint hiányosságára vezethető vissza, a visszásság jövőbeni elkerülése érdekében az Obtv. 25. §-a alapján javaslom:
–	az Országgyűlésnek, hogy állapítsa meg a Vht.-ban azokat a garanciális szabályokat, melyek biztosítják, hogy a végrehajtási eljárás során az adósok közötti hátrányos megkülönböztetés nélkül valóban mentes legyen a nemzeti gondozási díj és a hadigondozottak pénzbeli ellátása, az életüktől és szabadságuktól politikai okból jogtalanul megfosztottak kárpótlásáról szóló törvény szerint járó életjáradék, az átmeneti segély, ideértve a meghatározott célra kapott segélyt is, a rendszeres szociális segély, az időskorúak járadéka, a munkanélküliek jövedelempótló támogatása, az ápolási díj, az anyasági segély, a rokkantsági járadék és a vakok személyi járadéka, a megváltozott munkaképességű személyt megillető juttatás (keresetkiegészítés, átmeneti keresetkiegészítés, jövedelemkiegészítés, átmeneti jövedelemkiegészítés, átmeneti járadék, bányász dolgozók egészségkárosodási járadéka), a törvényen alapuló tartásdíj, ideértve a bíróság által előlegezett gyermektartásdíjat is, a gyermekek védelméről és a gyámügyi igazgatásról szóló törvényen alapuló gyermekvédelmi pénzbeli ellátások, a nevelőszülő részére az államilag gondozott gyermek tartásáért fizetett gondozási díj, az ösztöndíj, a kiküldetéssel, külszolgálattal és munkába járással összefüggő költségtérítés, a meghatározott kiadás fedezésére szolgáló összeg, a sorkatonai, illetőleg polgári szolgálatot teljesítő személy illetménye, a tartalékos katonai szolgálatot teljesítő tisztes és honvéd illetménye, a tartalékos katonai szolgálatot teljesítő személy természetbeni ellátásának pénzegyenértéke, a fogyatékossági támogatás,
–	az Országgyűlésnek, hogy az Art. és Vht. módosításával, illetve kiegészítésével a pénzintézetnél kezelt összegre vezetett végrehajtás során is biztosítsa a jogorvoslat érdemi lehetőségét,
–	az Országgyűlésnek, hogy a Vht. módosításával, illetve kiegészítésével biztosítsa a nem adós számlatulajdonos tulajdonhoz való jogát, 
–	az Országgyűlésnek, hogy a Vht. kiegészítésével pontosítsa az adósok bankszámlája ellen, adóhatóságok által benyújtott azonnali beszedési megbízásokkal kapcsolatos szabályokat, így segítve elő a gyakorlat egységesítését,
–	a Magyar Nemzeti Bank elnökének, hogy a pénz- és elszámolásforgalom, valamint a pénzfeldolgozás szabályairól szóló 9/2001. (MK 147.) MNB rendelkezés azonnali beszedési megbízás teljesítésére vonatkozó előírásait egészítse ki a Vht. értelmében végrehajtás alól mentes összeg számítási módjának meghatározásával.

Budapest, 2004. december 22.

Takács Albert sk.