Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának
Jelentése
az OBH 3738/2004. számú ügyben

Előadó: dr. Borza Bea
Az eljárás megindulása
Panasszal fordult az állampolgári jogok országgyűlési biztosához L. K. budapesti édesanya, aki több szülőtársa nevében az óvodák tetvesség elleni védekezését, illetve a kezelés mikéntjét kifogásolta. A panaszos előadta, hogy tavaly szeptemberig az intézményekben – egy esetleges fertőzést is ideértve – az ÁNTSZ kontrollja alkalmával igazolást állítottak ki arról, hogy a gyermek szakszerű kezelése megtörtént, közösségbe mehet. Panaszos álláspontja szerint ez a gyakorlat egy ÁNTSZ által kiadott körlevélben közzétett felhívással akként változott, hogy immár az érintett szülő nyilatkozatával igazolhatja, hogy gyermeke a szükséges kezelést megkapta, és mehet közösségbe. Panaszos e körülményt találja sértőnek, hiszen a szülő magatartása intenzíven befolyásolhatja egy gyermekintézmény egészségügyi szempontú alkalmasságát, egyúttal a felelősség áthárításának véli ezt a gyakorlatot.
Mivel az Alkotmányban deklarált lehető legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez való jog, valamint a gyermeki jogok tekintetében – összefüggésben a jogállamiság alkotmányos elvéből levezethető jogbiztonsághoz való joggal – felmerült az alapjogi sérelem gyanúja, vizsgálatomat erre alapítottan a helyzet feltárása, és orvoslása érdekében az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény (a továbbiakban: Obtv.) 16.§ (1) és 17.§ (1) bekezdése alapján vizsgálatot indítottam.
Figyelemmel arra, hogy elsősorban az iskolás és óvodás gyermekeket és szüleiket érintő gond a közegészségügyi szakemberek hatékony fellépését (is) igényli, a helyzet megoldása, illetve a lehetőségek felvázolásának érdekében megkerestem az országos tisztifőorvost.

Érintett alkotmányos jogok
A Magyar Köztársaság Alkotmánya
Az állam objektív alapjogvédelmi kötelezettsége az ifjúság tekintetében
16. § A Magyar Köztársaság különös gondot fordít az ifjúság létbiztonságára, oktatására és nevelésére, védelmezi az ifjúság érdekeit.
A gyermeki jogok
7. § (1) A Magyar Köztársaságban minden gyermeknek joga van a családja, az állam és a társadalom részéről arra a védelemre és gondoskodásra, amely a megfelelő testi, szellemi és erkölcsi fejlődéséhez szükséges.
Az egészséghez való jog
70/D. § (1) A Magyar Köztársaság területén élőknek joguk van a lehető legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez.

Egyéb jogszabályok
1997. évi CLIV. törvény az egészségügyről
1993. évi LXXIX. törvény a közoktatásról
18/1998. (VI. 3.) NM rendelet a fertőző betegségek és a járványok megelőzése érdekében szükséges járványügyi intézkedésekről

A megállapított tényállás
A panaszos előadása, valamint az országos tisztifőorvos által rendelkezésünkre bocsátott szakmai érvelés alapján a következő tényállás rögzíthető.
A 2004/2005 óvodaév/tanév alapvető változást jelentett a tetvesség elleni védekezés tekintetében az óvodák, iskolák gyakorlatában. Míg az elmúlt esztendőkben a tetűvel történt fertőződést követően csak orvosi igazolással, illetve a tisztiorvosi szolgálat kontrolljának igazolásával vihették a gyerekeket óvodába/iskolába a szülők, ebben a tanévben a tetűmentességről elegendő a szülő nyilatkozata. Panaszos attól tart, hogy a megfelelő szakmai ellenőrzést kiváltó szülői igazolás elégtelen a tetvesség megszüntetéséhez. Ez a tény több aggályt is felvet a szülőkben. E szerint:
- A tetűvel fertőződött gyermekek szülei gyakran nem ismerik fel a tetvesedést, a tetűt vagy a serkét.
- Ha el is végzik a fertőtlenítést, a megfelelő ellenőrzést már nem tudják garantálni.
- Nem fordítanak kellő figyelmet az általános fertőtlenítésre, ennek következtében a használati tárgyak (fésű, ágynemű, ruházat) visszafertőződnek.
- Több gyermekes családokban az otthoni visszafertőződés gyakori.
A panaszos tehát azt állítja, hogy az ÁNTSZ által kiadott módszertani levélben közzétett eljárással – ti. a szülői igazolás bevezetésével – a tetűmentesség igazolásának gyakorlatában beállott változás hátrányosan érinti azokat a gyerekeket és családokat, akik mások nem kellő gondossága miatt minduntalan visszafertőződnek, így évente akár több alkalommal is kénytelenek a fertőtlenítést elvégezni. A szülők álláspontja szerint kifejezetten elfogadhatatlan ez a gyakorlat abból a szempontból is, hogy míg az egyéb fertőző betegségekből való felgyógyulást követően kizárólag orvosi igazolással mehet közösségbe a gyermek, a tetvesség elmúltával elegendő a szülői igazolás, noha az élősködő tovaterjedése épp úgy fertőzést jelent, mint az ún. klasszikus betegségeké. Kiemelte azt a keserű tapasztalatot is, hogy a visszafertőződés miatt gyakrabban használt irtószertől kapott ekcémát egy – e tekintetben vétlen – kisgyermek.
Panaszos és szülőtársai feltétlenül szükségesnek tartják, hogy az ÁNTSZ továbbra is hivatalos szakmai kontrollja legyen a kisgyermekek tetűmentesítésének. Kérik továbbá, hogy a helyzet megnyugtató rendezéséig is „az intézmények vezetői kaphassanak jogot arra, hogy a többi gyermek védelme érdekében megkövetelhessék ezt az igazolást”.
A panasz ismeretében az országos tisztifőorvos a „Johan Béla” Epidemiológiai Központtal történt egyeztetést követően a következőket ismertette. 
A panaszos által kifogásolt Módszertani levél országos tapasztalatok alapján tette lehetővé, hogy az ÁNTSZ városi (fővárosi kerületi) intézeténél végzett, a tetvetlenítés hatékonyságát ellenőrző vizsgálat helyett a szülői nyilatkozat váljon szükségessé. Ennek indokaként a főorvos kifejtette, hogy mivel a gyermekek gondozását a szülők végzik, ezért hajuk ápolása közben elsősorban ők fedezik/fedezhetik fel a fejtetvességet, noha erre felhívhatja őket a pedagógus is. A korábbi gyakorlat szerint, az észlelést követően a szülő a megfelelő irtószer alkalmazásával megszüntette a gyermek fertőzését, majd elvitte az ÁNTSZ intézetébe, ahol szűrővizsgálat után megkapta a mentességről szóló igazolást.  
A gyakorlat azonban meglehetős hátrányokat is felszínre hozott, nevezetesen, hogy az ÁNTSZ intézetek munkaidőben való felkeresése a szülő számára munkaidő kiesést, illetve – elsősorban vidéken – jelentős utazási költséget jelentett, a gyermek pedig iskolai órát mulasztott. Ezért az igazolás beszerzése – a tiszti főorvos beszámolója szerint – gyakran csak jogszabályi kötelezés maradt, „a gyakorlatban csak részlegesen valósult meg.” Mivel a hatósági igazolás megkövetelése egyébként sem vezetett a gyermekközösségek fejtetvességi helyzetének javulásához elengedhetetlenné vált a szülők hatékonyabb és szervezettebb bevonása, felelősségük hangsúlyozása. 
Ezért került sor – a gyermekközösségek 2002/2003. évi tetvességi helyzetének ismeretében – a gyakorlat felülvizsgálatára, melyet követően az egységes szakmai vélemény amellett szólt, hogy a kedvezőtlen helyzet változtatása feltétlenül szükséges. Így a fejtetvesség elleni védekezés hatékonyságának fokozása érdekében az Országos Tisztifőorvosi Hivatal és az Országos Epidemiológiai Központ kiadta a 2. számú Módszertani levelet. A Módszertani levél a szülő értesítésén túlmenően részletes tájékoztatást ad a kezelésről, a családtagok esetleges kezelésének szükségességéről, a tetűirtó szerek alkalmazásának hatékonyságáról. 
Válaszában az országos tisztifőorvos kitért arra, hogy „a felelősségteljes szülői magatartást pedig a gyermek szakszerű kezelésének elvégzéséről a szülői nyilatkozat biztosítja.” Mindezen túlmenően azonban a fertőzött gyermeket a „kevésbé gondos szülő” nem küldheti a közösségbe, mert a vonatkozó jogszabály – a fertőzés észlelését követően az érintett közösségben – kéthetente szűrővizsgálat megtartását rendeli mindaddig, míg három egymást követő vizsgálat eredménye alapján a tetűmentesség megállapítható. Abban az esetben pedig, ha az egészségügyi dolgozó vagy a pedagógus észlel fertőzést, ugyancsak a jogszabály alapján eljárva haladéktalanul gondoskodnia kell a megszűntetésről. Amennyiben ez nem áll módjában az ÁNTSZ városi intézetének tesz jelentést, aki ezt követően elvégezteti a tetvetlenítést.
A szakszerű és korrekt elemzés végén az országos tisztifőorvos beszámolt arról, hogy az országgyűlési biztos megkeresését követően körlevelet adott ki valamennyi ÁNTSZ intézetnek, melyben felhívta a tisztiorvosokat arra, hogy fokozott figyelmet fordítsanak a tetvesség elleni védekezéssel kapcsolatos feladataik maradéktalan teljesítésére.

A vizsgálat megállapításai
I.
Az Alkotmány felhívott 16.§-a állami kötelezettséget állapít meg az ifjúság létbiztonsága, oktatása és nevelése, valamint érdekeinek védelme tekintetében. Ez a rendelkezés önmagában alanyi jogot ugyan nem tartalmaz konkrét szolgáltatás igénybevételére, ugyanakkor a jogalkotó számára széles mozgásteret biztosít a kötelezettségek végrehajtására, mint például támogatási formák, intézmények létrehozatala. E kötelezettség teljesítése során a jogalkotót az alkotmányos alapelvek és az ifjúságot megillető alapjogok követelményeinek szem előtt tartása, e jogok tisztelete köti. 
A gyermeknek az a joga, hogy az állam részéről a megfelelő testi, szellemi és erkölcsi fejlődéséhez szükséges védelemben és gondoskodásban részesüljön az állam alkotmányos kötelességét alapozza meg a gyermek fejlődésének védelmére. Az államnak ez a kötelessége alkotmányos alapot nyújt arra, hogy a törvényhozó a gyermekek alapjoggyakorlását korlátozza, azonban arra is, hogy a megvalósulás érdekében olyan jogi hátteret biztosítson, mely felhívható az alapjog érvényesülésének vizsgálatakor. 
Az Alkotmánybíróság a 995/B/1990. AB határozatában hangsúlyozta, hogy „a gyermek ember, akit minden olyan alkotmányos alapvető jog megillet, mint mindenki mást, de ahhoz, hogy a jogok teljességével képes legyen élni, biztosítani kell számára az életkorának megfelelő minden feltételt a felnőtté válásához.”. Ez az a mindenek fölött álló jog, mely megszabja az állam, a társadalom és a szülő kötelezettségének határát, biztosítva, hogy a felnőtt társadalom jogai a gyermekek érdekében akár korlátozást is szenvedhetnek. 

II.
A fentebb kifejtettek egyértelműen rámutatnak arra a töretlen jogalkotói szándékra, mely szerint minden gyermekeket érintő kérdés arra az érdekre vezethető vissza, hogy – mivel a felnövekvő generáció jövője a jelenben körvonalazódik, ezzel objektív felelősséget teremt az állami és a civil szféra számára egyaránt, – egészséges felnőtt társadalommá váljon. Ezzel együtt értelmezhetőek a magyar Közoktatási törvénynek azon szakaszai, melyek a szülőkre és a pedagógusokra egyaránt kötelezettséget jelentenek, ebből következően látens együttműködést a törvény preambulumában rögzítettek szerint.
A törvény alapján a szülő kötelessége különösen, hogy gondoskodjon gyermeke testi, értelmi, érzelmi és erkölcsi fejlődéséhez szükséges feltételekről (14.§ (2) a. pont), illetve a pedagógus alapvető feladata a rábízott gyermekek, tanulók nevelése, tanítása. Ezzel összefüggésben kötelessége különösen, hogy nevelő és oktató tevékenysége keretében gondoskodjon a gyermek, tanuló testi épségének megóvásáról, erkölcsi védelméről, személyiségének fejlődéséről, továbbá az ismereteket tárgyilagosan és többoldalúan közvetítse. (19.§ (7) a. pont)
Ami a jelen panasz alapjául szolgált körülményeket illeti, természetesen üdvözlendő az oktatási, nevelési intézmények valamint az egészségügyi szolgálat szoros együttműködése a szülőkkel, ugyanakkor kétségtelen tény, hogy egy közösség számára – különösen kisgyermekek esetében – épp elég terhet jelent egy „kevésbé gondos vagy felelős szülő”. Ugyancsak feltétlenül elfogadható az orvos/védőnő szerepe, nagyfokú szakmai felelősségvállalása e tekintetben, azonban végső soron – a Módszertani levél iránymutatása szerint – a szülőkre hárította a szakma az észlelésen túlmenően a megfelelő kezelést.
A fertőző betegségek és a járványok megelőzése érdekében szükséges járványügyi intézkedésekről szóló 18/1998. (VI.3.) NM rendelet 37.§-ának (2) bekezdése akként rendelkezik, hogy minden egészségügyi, szociális és oktatási dolgozó, aki az elvégzett vizsgálatok során tetvesség fennállását észleli, vagy arról hivatásának gyakorlása közben tudomást szerez, köteles annak megszüntetéséről haladéktalanul gondoskodni. Amennyiben ezt a tetvesség mértéke, jellege vagy bármi más ok miatt hatáskörében biztosítani nem tudja, köteles az esetről a területileg illetékes városi intézetnek jelentést tenni, aki a tetvetlenítést a városi intézettel elvégezteti. Tehát a gyermek, – ha aznap az intézményben tartózkodik – a szülői nyilatkozat ellenére a szűrővizsgálaton fertőzöttnek bizonyul – az országos tisztiorvos álláspontja szerint – a szakszerű kezelést ily módon megkapja. Ugyanakkor a tetvesség megszüntetésének közvetlen, gyakorlati megvalósulásáról a jogalkotó valóban nem megnyugtatóan rendelkezett, azaz a tetvesség megszüntetésének módja voltaképpen a pedagógus és a szülő együttes fellépésén múlik, noha az élősködők mielőbbi hatékony kiirtása valóban járványügyi feladat. A korszerű irtószerek listája, alkalmazási módja ugyanakkor megkönnyíti e feladat elvégzését, elérhetővé téve a szülők számára is.
Tekintettel azonban arra, hogy felhívott járványügyi rendelet 4. számú melléklete részletesen rendelkezik az egészségügyi kártevők elleni védekezés részletes szabályairól (lásd. a jelentés mellékletében), többek között a tetvességi vizsgálatok helyéről, idejéről és módjáról, s külön is a gyermekintézményekben (bölcsődék, óvodák, iskolák) rendelt gyakorlatról, szükségtelen a processzus normáinak felülbírálata, még inkább annak mellőzése. A jogalkotó aktív szerepet szánt etekintetben az iskola-egészségügyi hálózaton belül például az intézmény orvosának és/vagy a védőnőnek. Mindkét egészségügyi szakember által elvégezni rendelt szűrővizsgálat elégséges garancia a tetvesség megállapítására, és elégséges garancia a tetvesség megszűntének ellenőrzésére, egyúttal ennek igazolására. A szakmai hitel megkérdőjelezhetetlen, a kellő kontroll igazolt, a folyamatos járványügyi szupervízió biztosított. A Módszertani levél valamennyi ezt segítő útmutatása valóban korszerű, emberközpontú és nagyvonalú, a kellő intimitást tiszteletben tartó eljárási normát tár a szakemberek elé. 
Ugyanakkor a Módszertani levél 33. oldalának 9. mondata („Az ÁNTSZ igazolásának hiányában a szülői nyilatkozatot is el kell fogadni.”) annullálja azt a szakmai hitelt, garanciát, melyet egyébként a kiadvány tükröz, s ellentmond a 18/1998. (VI.3.) NM rendelet kifejezett szakmai követelményének. A járványügyi közérdekből fakadó feladat ellátásának szakmai igazolása semmiképpen nem hárítható a szülőre, azaz egy laikus nyilatkozat nem helyettesíthet egy hatósági aktust. Ezért csak akkor tekinthető az ÁNTSZ intézetének igazolása helyett a szülő fejtetűmentességet igazoló nyilatkozata megnyugtatónak, ha legalább a védőnő erre irányuló kontrollja a nyilatkozat tartalmát megerősíti.
Mindebből következően megállapítom, hogy az Országos Tisztifőorvosi Hivatal és az Országos Epidemiológiai Központ által kiadott 2. számú Módszertani levélnek a fejtetvesség szakszerű kezeléséről szóló szülői nyilatkozat elfogadására irányuló mondata jogszabályba ütközik, mellyel felmerül a jogállamiság elvéből levezethető jogbiztonság sérelme, illetve az Alkotmányban deklarált gyermeki jogok és az egészséghez való jog sérelmének veszélye, mely alkotmányos visszásságot keletkeztet.

Kezdeményezés
Felhívom az Országos Tisztifőorvost, hogy figyelemmel a közegészségügyi járványügyi érdek kiemelt jelentőségére, valamint elsősorban a kisgyermekeket érintő tetvesség elleni gyakori védekezés kényszerére, tegye meg a szükséges lépéseket annak érdekében, hogy a kellő szakmai kontroll mindenkor biztosított legyen a fejtetűmentesítés igazolása esetén, illetve a szülői nyilatkozat elfogadása és annak hiteles/szakmai megerősítése a jövőben megtörténjen. Kérem továbbá, hogy kezdeményezze valamennyi kisgyermek és szülő biztonsága érdekében az alapjogi szempontból vitatott mondat hatályon kívül helyezését.

Budapest, 2004. november 11.

Lenkovics Barnabás sk.