Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa általános helyettesének
Jelentése
az OBH 3178/2004. sz. ügyben

Előadó: dr. Fogarassy Edit
Az eljárás megindulása
A Hivatalomhoz forduló panaszosok a fiuk rendkívüli halála ügyében folytatott államigazgatási eljárás elhúzódását sérelmezték.
Az ügyben alkotmányos jogot érintő visszásság gyanújára tekintettel vizsgálatot rendeltem el, melynek során levélben megkerestem a budapesti rendőrfőkapitányt, és a SOTE Igazságügyi Orvostani Intézetének igazgatóját, valamint rövid úton tájékoztatást kértem az V. kerületi Rendőrkapitányságtól és az Igazságügyi Minisztérium illetékes főosztályától.

Érintett alkotmányos jog
A jogállamiság, jogbiztonság elvéből levezethető tisztességes eljáráshoz való jog (Alkotmány 2. § /1/ bek.)

Alkalmazott jogszabályok
1957. évi IV. törvény az államigazgatási eljárásról (Áe.)
13. § (1) Az államigazgatási eljárás az ügyfél kérelmére, bejelentésére, nyilatkozatára (a továbbiakban: kérelem) vagy hivatalból indul meg.
15. § (1) Az érdemi határozatot a kérelem előterjesztésétől, illetőleg az eljárás hivatalból történt megindításától számított harminc napon belül kell meghozni. Ennél rövidebb határidőt bármely jogszabály, hosszabbat pedig csak törvény, törvényerejű rendelet vagy kormányrendelet állapíthat meg. (5) Az eljáró közigazgatási szerv vezetője a határidőt indokolt esetben egy ízben legfeljebb harminc nappal meghosszabbíthatja. Erről - kérelemre indult eljárás esetén - az ügyfelet értesíteni kell.
32. § (1) Szakértőt kell meghallgatni, ha az ügyben jelentős tény vagy egyéb körülmény megállapításához, megítéléséhez különleges szakértelem szükséges, vagy jogszabály írja elő a szakértő meghallgatását. (2) Szakértőként az eljáró közigazgatási szerv megfelelő szakértelemmel rendelkező dolgozóját kell az eljárásba bevonni, vagy a jogszabályban meghatározott szervet kell megkeresni. Ha az eljáró közigazgatási szervnek a szakkérdés eldöntéséhez szükséges szakértelemmel rendelkező dolgozója nincs, más szervet vagy szakértő testületet kell megkeresnie. Szakértőként - indokolt esetben - szakértelemmel rendelkező személy közvetlenül is kirendelhető. A szakértő személyére az ügyfél is tehet javaslatot. (3) Az ügyfél kérelmére a közigazgatási szerv a kirendelt szakértőn kívül - akár véleményének előterjesztése előtt, akár az után - más szakértőt is kirendelhet, feltéve, hogy a szakértő költségét az ügyfél előlegezi és viseli.
35. § (1) A tanú, a szakértő és a szemletárgy birtokosa, ha a vallomástételt, a közreműködést és véleménynyilvánítást, illetőleg a szemletárgy felmutatását a következményekre történt figyelmeztetés után elfogadható ok nélkül megtagadja, ezer forintig terjedő bírsággal sújtható. (2) A bírságot megállapító határozatot vissza lehet vonni, ha a megtagadást követően a tanú vallomást tesz, a szakértő teljesíti feladatát, illetőleg a szemletárgy birtokosa eleget tesz kötelességének.
37. § (1) Ha az ügy érdemi eldöntése olyan kérdés előzetes elbírálásától függ, amelyben az eljárás más szerv hatáskörébe tartozik, a közigazgatási szerv az eljárást felfüggeszti.  Ha a más szerv előtti eljárás megindítására az ügyfél jogosult, erre megfelelő határidő kitűzése mellett fel kell hívni. Ha az ügyfél a felhívásnak nem tesz eleget, a közigazgatási szerv az eljárást megszünteti, vagy a rendelkezésre álló adatok alapján dönt. (2) A felfüggesztés tartama az elintézési határidőkbe (15. §) nem számít be. (3) A felfüggesztést elrendelő határozat ellen fellebbezésnek van helye.
62. § (1) Az ügyfél az ügy érdemében hozott első fokú határozat ellen fellebbezhet. A fellebbezés joga megilleti azt is, akire a határozat rendelkezést tartalmaz. (2) Ha jogszabály másként nem rendelkezik, a fellebbezést a határozat közlésétől számított tizenöt napon belül lehet előterjeszteni.
66. § (1) A fellebbezésről a felettes közigazgatási szerv határoz. (2) A felettes szerv a fellebbezéssel megtámadott határozatot és az azt megelőző eljárást megvizsgálja, tekintet nélkül arra, hogy ki és milyen okból fellebbezett. A vizsgálat eredményeként a határozatot helybenhagyja, megváltoztatja vagy megsemmisíti. (3) A felettes szerv, ha az érdemi határozat hozatalához nincs elég adat, vagy a tényállás további tisztázása szükséges, a határozat megsemmisítése mellett az ügyben első fokon eljárt közigazgatási szervet új eljárásra utasíthatja, vagy a tényállás kiegészítése iránt maga intézkedik.

136/1994. (X. 26.) Korm. rendelet az eltűnt személyek felkutatására irányuló államigazgatási eljárás elintézési határidejének megállapításáról:
A Kormány az államigazgatási eljárás általános szabályairól szóló 1957. évi IV. törvény 15. §-ának (1) bekezdése alapján a következőket rendeli el:
1. § Az eltűnt személyek felkutatására irányuló hatósági eljárásban az érdemi határozatot a kérelem előterjesztésétől, illetőleg az eljárás hivatalból történő megindításától számított 90 napon belül kell meghozni.

23/1994. (X. 26.) BM rendelet az eltűnt személyek felkutatásáról és a rendkívüli halálesetek kivizsgálásáról:
2. § (1) Az eltűnt személy felkutatásáról, valamint a rendkívüli haláleset kivizsgálásáról bejelentésre vagy hivatalból a rendőrség gondoskodik. (2) A rendőrség eljárására - az e rendeletben, illetőleg az elintézési határidő tekintetében a Kormány rendeletében meghatározott eltérésekkel - az államigazgatási eljárás általános szabályairól szóló 1957. évi IV. törvény szabályait kell alkalmazni.
4. § (1) E rendelet alkalmazásában rendkívüli az olyan halál, amelynek természetes módon való bekövetkezését a körülmények kétségessé teszik, különösen, ha a) bekövetkezésének körülményei egyértelműen nem zárják ki, hogy a halált bűncselekmény okozta; b) baleset okozta vagy ennek gyanúja merül fel, és a halál bekövetkezésével összefüggésben a felelősség vizsgálata szükséges; c) öngyilkosság okozta vagy a körülmények erre utalnak; d) gyógykezelés során következett be, és az orvosi vagy a gyógykezeléssel összefüggő más foglalkozási szabályszegés gyanúja merült fel; e) a halál bekövetkezésének körülményeiből nem lehet megalapozottan következtetni a halál okára, illetőleg arra, hogy a halál természetes módon következett be (tisztázatlan haláleset).
5. § (1) Az eltűnt személy felkutatása és a rendkívüli haláleset kivizsgálása - a (2) és (3) bekezdésben meghatározott kivételekkel - a rendőrkapitányság hatáskörébe tartozik.

53/1993. (IV. 2.) Korm. rendelet az igazságügyi szakértőkről
1. § (1) Az igazságügyi szakértő feladata, hogy a bíróság, az ügyészség, a rendőrség, illetve a jogszabályban meghatározott más hatóság kirendelése, továbbá megbízás alapján, a tudomány és a műszaki fejlődés eredményeinek felhasználásával készített szakvéleménnyel segítse a tényállás megállapítását, a szakkérdés eldöntését. (2) Az igazságügyi szakértő a tevékenységét az igazságügyi szakértői névjegyzékbe (a továbbiakban: névjegyzék) való felvételkor meghatározott szakterületen fejti ki. A névjegyzéket az Igazságügyi Minisztérium vezeti.
2. § (1) Igazságügyi szakértői tevékenységet az erre feljogosított természetes személy (a továbbiakban: igazságügyi szakértő) vagy az e célra létesített igazságügyi szakértői intézmény végezhet. (2) Igazságügyi szakértő hiányában, vagy ha a kirendelő illetékességi területén nem áll rendelkezésre kirendelhető szakértő, a szakértői feladat ellátására megfelelő szakértelemmel rendelkező természetes személy, illetőleg jogszabályban meghatározott szervezet is kirendelhető.
8. § A szakértői működés felett a szakterület szerint illetékes minisztert (országos hatáskörű szerv vezetőjét) szakfelügyeleti jog illeti meg. A szakértői működés felett egyéb vonatkozásban az igazságügyminiszter gyakorol felügyeletet.
9. § Az igazságügyi szakértők részére a szükséges jogi ismeretek oktatásáról az igazságügyminiszter gondoskodik; szakmai továbbképzésükről a szakterület szerint illetékes miniszter (országos hatáskörű szerv vezetője) gondoskodhat.

A megállapított tényállás
A kapott tájékoztatás és a rendelkezésre álló iratok alapján az alábbi tényállást állapítottam meg: A panaszosok fia – aki daganatos megbetegedésben szenvedett – 2003. július 3-án a Szent János Kórház Pszichiátriai Osztályán elhalálozott. Az ápolószemélyzet 5 óra 30-kor találta meg őt felakasztva, az osztály közös fürdőhelyiségében, életjelenségek nélkül. Az újraélesztése nem járt eredménnyel.
Előzményi adatok szerint a panaszos édesanya (a továbbiakban: panaszos) 2003. július 1-jén, 22 óra 42 perckor bejelentést tett a III. kerületi Rendőrkapitányságon fia eltűnése miatt. A jegyzőkönyv tanúsága szerint a panaszos elmondta, hogy a fia csontvelő-átültetés előtt állt, ami nagyon megviselte, teljesen megváltozott. Aznap este közölte a lánytestvérével, hogy öngyilkos lesz, lemegy az összekötő hídhoz; azóta nem tudnak róla semmit. Kérte, hogy a rendőrség kutassa fel a fiát. A panaszos fia ezt követően, 2003. július 2-án hajnalban kiugrott a családi házuk emeletéről, és sérüléseket szenvedett a karján, ill. a lábán. A helyszínen - bejelentés alapján - a III. kerületi Rendőrkapitányság beosztottai intézkedtek. Az általuk kihívott mentő az Árpád Kórházba szállította a panaszos fiát. A kórházban az ügyeletes orvos rendőri intézkedést kért, mert a beteg nem akarta engedni, hogy a sérüléseit megröntgenezzék. A szükséges vizsgálatok elvégzése után az ügyeletes orvos intézkedett, hogy a panaszos fiát a Nyírő Gyula Kórház Pszichiátriai Osztályára szállítsák. A mentőre való várakozás során a panaszos fia az orvos és a IV. kerületi Rendőrkapitányság beosztottainak jelenlétében – ismételten öngyilkosságot kísérelve meg – kiugrott az ablakon. Az ugrás lendületét az egyik rendőr tompította azáltal, hogy megfogta a panaszos lábát, de visszatartani már nem tudta. Az orvos azonnal elsősegélyben részesítette a panaszos fiát, aki ekkor már agresszív magatartást tanúsított, ezért a rendőrök testi kényszert alkalmaztak vele szemben, majd megbilincselték. A beteget – röntgenezés és kivizsgálás után – a János Kórház Pszichiátriai Osztályára szállították, ahol másnap hajnalban elhunyt.
A halottszemlét végző rendőrorvos véleménye szerint idegenkezűségre utaló gyanú nem merült fel. Az ügyben az V. kerületi Rendőrkapitányság Rendkívüli Haláleseti Osztálya (a továbbiakban: hatóság) 2003. július 4-én államigazgatási eljárást indított. A SOTE Igazságügyi Orvostani Intézetében, 2003. július 7-én készült boncolási jegyzőkönyv szerint „a boncolás alapján az állapítható meg, hogy néhai halála a nyak leszorítását követően kialakult agybénulás, fulladás miatt állt be. A boncoláskor olyan elváltozást, amely...bűncselekmény gyanúját keltené, nem tapasztaltak. A látott külsérelmi nyomok, ill. csonttörések létrejöhettek kis magasságból történő lezuhanás során.”
2003. július 8-án a hatóság soron kívül megkérte a János Kórháztól az elhunyt teljes kórdokumentációjának másolati példányát. Július 16-án a hatóság részéről eljáró személyek megtekintették a helyszínt, és meghallgatták a János Kórház ügyeletes orvosát, erről jelentés készült. Július 17-én kelt levelében – az elkészült boncolási jegyzőkönyvre és a hozzátartozó (ti. a panaszos) beadványaira figyelemmel – a hatóság felkérte a SOTE Igazságügyi Orvostani Intézetének igazgatóját az orvosszakértői vélemény kiegészítésére, és az alkalmazott gyógyszerek vonatkozásában - szükség esetén – társszakértő bevonására. 2003. július 25-én kelt levélben a hatóság értesítette a panaszost, hogy az eljárást – szakértői vélemény hiányában – törvényes határidőben nem tudják befejezni. 2003. november 21-én a panaszos újabb beadványát is eljuttatták a szakértőhöz.
Az Országos Igazságügyi Toxikológiai Intézet szakvéleménye 2003. október 28-án készült el, eszerint organikus mérgező anyagok jelenlétét nem lehetett kimutatni az elhunyt szerveiben. A végleges orvosszakértői vélemény – a boncolási jegyzőkönyv, a toxikológiai szakvélemény, az elhunyt gyógykezelésével kapcsolatos orvosi leletek és a panaszos beadványai alapján – 2004. május 18-án készült el, és május 26-án érkezett meg a hatósághoz. A szakvélemény szerint „a hozzátartozó által hivatkozott gyógyszer mellékhatásaként fellépő tudatzavart állapotot a rendelkezésre álló dokumentáció alapján orvosszakértői módszerrel igazolni nem lehet. Kétségtelen, hogy a gyógyszereknek ilyen jellegű mellékhatása ismert, ez azonban rövid idő alatt lezajló átmeneti állapotot jelent, és önmagában semmiképpen nem eredményez olyan állapotot, amely az öngyilkosságot kizárólagosan magyarázná.” Az orvosi dokumentáció áttanulmányozása után a szakértő megállapította, hogy „a pszichiátriai osztályon végzett orvosi ellátás a szakma szabályai szerint történt. Orvosi mulasztásra utaló körülményt nem lehet megállapítani.”
A hatóság ezt követően, 2004. június 3-án hozott határozatot az eljárás befejezéséről. Az indoklás szerint az eljárás során bűncselekmény gyanújára utaló adat, körülmény nem merült fel. A panaszos fellebbezett az első fokú határozat ellen, ezért a hatóság az iratokat június 24-én megküldte a BRFK Nyomozó Főosztály Életvédelmi Osztály Rendkívüli Haláleseti Csoportjának (a továbbiakban: másodfokú hatóság). A másodfokú hatóság 2004. szeptember 22-én kelt határozatában helybenhagyta az első fokú határozatot. Az indoklás szerint a hatóság megalapozottan, minden körülményre kiterjedően állapította meg a tényállást. A másodfokú hatóság utalt arra is, hogy a Fővárosi Ügyészségi Nyomozó Hivatal a panaszos feljelentése alapján, az Árpád Kórházban intézkedő rendőr ellen, hivatalos eljárásban elkövetett bántalmazás vétsége miatt indított nyomozást megszüntette, a Legfőbb Ügyészség pedig elutasította a határozat ellen tett panaszt. 
A másodfokú határozat ellen felülvizsgálatra irányuló keresetet lehetett benyújtani a Fővárosi Bíróságon.

A vizsgálat megállapításai
A budapesti rendőrfőkapitány a panasz kivizsgálása során megállapította, hogy „az eljárás elhúzódása nem a rendőri szerv mulasztása, hanem a szakértői vélemény hosszadalmas elkészítése és késedelmes benyújtása miatt következett be.”
A kapott válaszra, valamint az OBH 7415/1998. ügyben tapasztalt hasonló mulasztásra tekintettel megkerestem a SOTE Igazságügyi Orvostani Intézetének igazgatóját (a továbbiakban: intézetigazgató) annak érdekében, hogy vizsgálja ki a szakértői vélemény késedelmes előterjesztésének az okát. 
Az intézetigazgató tájékoztatása szerint a panaszos fiának boncolására 2003. július 7-én került sor, a boncolási jegyzőkönyv elkészült. A boncolást követően – a panaszos kérésére – a Toxikológiai Intézetbe küldtek anyagot vizsgálatra, melynek eredményeként 2003. október 28-án készült szakvélemény. A panaszos újabb beadványát az eljárást folytató rendőri szerv 2003. november 21-én jutatta el az intézethez. A végleges szakvéleményt a szakértő ennek figyelembe vételével terjesztette elő 2004. május 18-án. Az intézetigazgató a fentiek alapján megállapította, hogy „a szakértő késedelme – a megkeresésemben foglaltakkal ellentétben – nem 2003. július 7-től számítandó, hanem csak 2003 decemberétől, hiszen az ügyben keletkezett utolsó beadvány mérlegelésével a szakértő először ekkor adhatott végleges véleményt.” Megjegyzi, hogy „a szakértői véleményt nem annak terjedelme minősíti, ahogy ezt a megkeresés sugallja, hanem annak tartalma, és az elkészítéshez szükséges munkaráfordítás, ez pedig igazságügyi orvosszakértői ismeretek nélkül, a laikus számára nem ítélhető meg.” „Ebben az esetben csak négy hónapos késedelemről beszélhetünk tehát”, azonban – az intézetigazgató álláspontja szerint – ez is mulasztásnak minősül, ezért szervezési intézkedéseket tett annak érdekében, hogy ilyen eset a jövőben ne forduljon elő. Végezetül tájékoztatott, hogy a kérdéses szakértő nem közalkalmazotti, hanem megbízási jogviszonyban végzi munkáját.
Megkeresésemben az alábbi adatokat közöltem az intézetigazgatóval: A panaszos fiának 2003. július 3-án bekövetkezett rendkívüli halála ügyében az elsőfokú államigazgatási eljárás 2004. június 3-án zárult le. Az iratok áttekintése során megállapítottam, hogy az ügyben a SOTE részéről eljáró tudományos munkatárs 2003. július 7-én készítette el a boncolási jegyzőkönyvet, a végleges (3 oldalas) szakértői véleményét azonban csak 2004. május 18-án terjesztette elő.
Megkeresésemben tehát nem állítottam, hogy a szakértő késedelme 2003. július 7-től számít. Vizsgálati jelentésemben ugyanakkor megállapítom, hogy a szakvélemény előterjesztésének határideje jelen esetben attól az időponttól számítandó, amikor a rendőrhatóság 2003. július 17-én kelt levele – melyben a kézhez kapott boncolási jegyzőkönyvre tekintettel felkérték az intézetigazgatót a szakvélemény kiegészíttetésére – az intézetbe megérkezett.  A későbbi beadványok a határidők folyását nem szakítják meg. Nyilvánvaló képtelenség lenne elvárni ugyanis, hogy az eljáró szervek számoljanak azzal, hogy az ügyfelek nyújtanak-e be – és ha igen, mikor – újabb beadványt. A határidők számításának kérdése jogi ismeretek nélkül nem ítélhető meg, az független a laikusok mérlegelésétől. Megjegyzendő, hogy amennyiben a szakértő 2003. november 21. előtt elkészíti a szakvéleményét, a panaszos későbbi beadványát természetesen nem kellett volna figyelembe vennie.
Az igazgató által számított időpont alapján, 2003 decemberétől 2004. május 18-ig „csak négy hónapos késedelemről beszélhetünk”, de ez az időszak valójában mintegy öt és fél hónapot tesz ki.
A szakértői vélemény tartalmát az eljárásom során nem vizsgálhattam, erre ugyanis az országgyűlési biztosnak nincs hatásköre.
Az IM Igazságügyi Igazgatási és Kodifikációs Főosztályától kapott tájékoztatás szerint a kirendelhető igazságügyi (orvos)szakértők száma – az ügyek számához képest – nagyon kevés, a díjazásuk pedig gyakran a vizsgálatok elvégzéséhez szükséges költségeket sem fedezi.
Az OBH 7415/1998. sz. ügyben az országgyűlési biztos megállapította, hogy a panaszosok kiskorú gyermekének rendkívüli halála miatt késedelmesen lefolytatott államigazgatási eljárás során a rendőri szervek, valamint a kirendelt szakértő mulasztása visszásságot eredményezett a jogállamiság, jogbiztonság követelményéből levezethető tisztességes eljáráshoz való joggal összefüggésben. A biztos azt is megállapította, hogy az eljárás elhúzódásáért az elsődleges felelősség az első fokon eljáró rendőri szervet terheli, az ügyiratokban ugyanis nem volt nyoma annak, hogy a rendőrség a szakvélemény előterjesztésére megállapított határidő lejártakor felszólította volna a szakértőt a feladata teljesítésére. A hivatkozott ügyben az országgyűlési biztos ajánlást tett az országos rendőrfőkapitánynak a törvényes eljárási rend, ill. határidők betartására, amit a rendőrfőkapitány 2000 novemberében elfogadott.
Az államigazgatási eljárás során – az 1957. évi IV. törvény (Áe.) 15. § (1) bek. értelmében – az érdemi határozatot a kérelem előterjesztésétől, ill. az eljárás hivatalbóli megindításától számított 30 napon belül kell meghozni. Ennél hosszabb határidőt jelenleg csak törvény vagy kormányrendelet állapíthat meg. A határidőt az eljáró szerv vezetője indokolt esetben, legfeljebb 30 nappal meghosszabbíthatja (Áe. 15. § /5/ bek.).
Az eltűnt személyek felkutatásának és a rendkívüli halálesetek kivizsgálásának részletes szabályait a 23/1994. (X. 26.) BM rendelet rögzíti. A rendelet 2. § (1) bek. szerint a rendőrség eljárására – a rendeletben, ill. az elintézési határidő tekintetében a Kormány rendeletében meghatározott eltérésekkel – az Áe. szabályait kell alkalmazni. A hivatkozott jogszabály, a 136/1994. (X. 26.) Korm. rendelet ugyanakkor csupán azt írja elő, hogy az eltűnt személyek felkutatására irányuló hatósági eljárásokban az érdemi határozatot a kérelem előterjesztésétől, ill. az eljárás hivatalbóli megindításától számított 90 napon belül kell meghozni; a rendkívüli halálesetek kivizsgálásának határidejéről a rendelet nem szól. A rendkívüli halálesetek kivizsgálása esetén ennélfogva a törvényes határidő – az Áe. alapján – 30 nap, ami legfeljebb 30 nappal hosszabbítható meg. Az eljárás ugyanakkor nem is függeszthető fel a szakértői vélemény beszerzésének szükségességére tekintettel. A szakvélemény „kikényszerítésére” csupán egyetlen eszköz áll a hatóság rendelkezésére; a szakértőt – késedelmes véleményadás esetén, az Áe. 35. § (1) bek. alapján – 1000 Ft-ig terjedő rendbírsággal lehet sújtani.
Az V. kerületi Rendőrkapitányságtól, valamint a BRFK-tól kapott tájékoztatás szerint – az éves ügyforgalomra és az igénybe vehető szakértők számára tekintettel – a gyakorlat az, hogy az ügyfeleket az eljárás megindításától számított 30 napon belül értesítik, hogy az eljárást – szakértői vélemény hiányában – törvényes határidőn belül nem tudják befejezni. Az érdemi határozatot a szakvélemény megérkezését követően, annak függvényében hozzák meg. Ezt a gyakorlatot tükrözi jelen esetben a szakvélemény 2004. május 26-i érkezése után, június 3-án kelt első fokú határozat, mely szerint „a 2003. július 4-én kezdeményezett és 2003. július 25-én határidőben halasztott eljárást hatóságunk befejezte.” Ilyen jogintézményt (ti. halasztás) azonban a hatályos Áe. nem tartalmaz. A másodfokon eljáró BRFK 2004. július 23-án kelt levélben szintén arról értesítette a panaszost, hogy az eljárást törvényes határidőn belül, szakértői vélemény hiányában nem tudják befejezni. Újabb szakértői vélemény beszerzésére azonban nem került sor.
Mindezekre tekintettel vizsgálatom során megállapítom, hogy az államigazgatási eljárást folytató rendőri szervek, valamint az eljárásba szakértőként bevont SOTE Igazságügyi Orvostani Intézet késedelmes eljárása súlyos visszásságot okozott a jogállamiság, jogbiztonság követelményéből levezethető tisztességes eljáráshoz való joggal összefüggésben. Az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény (Obtv.) 20. § (1) bek. alapján – az OBH 7415/1998. sz. ügyben már megállapított hasonló mulasztásra is tekintettel – ajánlást teszek az országos rendőrfőkapitánynak, hogy országosan vizsgáltassa meg a rendkívüli halálesetekkel kapcsolatos államigazgatási eljárások lefolytatásának a gyakorlatát, és – lehetőség szerint – tegyen intézkedéseket, ill. dolgozzon ki javaslatokat a törvénysértő állapot mielőbbi megszüntetése érdekében.
Ismételten felhívom a SOTE igazgatójának a figyelmét arra, hogy alaposabban kövesse nyomon az igazságügyi orvosszakértők tevékenységét.
Figyelemmel arra, hogy álláspontom szerint a visszásság a jogi szabályozás hiányosságaira is visszavezethető, az Obtv. 25. §-a alapján javaslom a belügyminiszternek, hogy – az igazságügyi orvosszakértőkre tekintettel az igazságügy-miniszterrel és a díjazásuk tekintetében a pénzügyminiszterrel együttesen – fontolja meg a rendkívüli halálesetekben folytatott államigazgatási eljárásra vonatkozó szabályok felülvizsgálatát, ill. új szabályok megalkotásának szükségességét.

Budapest, 2004. december 10.
Takács Albert sk.