Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa általános helyettesének
Jelentése
az OBH 2656/2004. sz. ügyben

Előadó: dr. Szécsi Mária
Az eljárás megindítása
A panaszos azt sérelmezte beadványában, hogy gyermekét, aki a kiskőrösi Petőfi Sándor Gimnáziumba jár, az iskola igazgatója megpofozta, és a város képviselő–testülete nem az eset súlyosságának megfelelő fegyelmi büntetést szabott ki vele szemben. Sérelmezte azt is, hogy panaszával sem az önkormányzat, sem az Oktatási Minisztérium nem foglalkozott súlyának megfelelő figyelemmel. Az eset óta a városban zaklatások érik (az emberek megjegyzéseket tesznek rá), mert eljárást kezdeményezett az igazgató ellen, és rendőrségi feljelentést is tett. 
A panaszban ismertetett sérelem állampolgári jogokkal összefüggő visszásság gyanújára utalt, ezért az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény (Obtv.) szerint vizsgálatot rendeltem el. Az önkormányzat eljárását illetően a vizsgálat lefolytatására felkértem a Bács–Kiskun–Megyei Közigazgatási Hivatal vezetőjét. Miután a panaszos – már két hónappal előbb – az oktatási jogok miniszteri biztosához is panaszt nyújtott be, kértem a miniszteri biztost, hogy vizsgálatának megállapításairól és eredményéről tájékoztasson. A tényállást a megkeresett szervektől kapott információk, iratok, valamint a panaszhoz mellékelt iratok alapján állapítottam meg. 

A megállapított tényállás
A panaszos gyermeke – aki 2003/2004–es tanévben a Petőfi Sándor Gimnázium, Kertészeti Szakközépiskola és Kollégium intézményben a gimnázium 11. évfolyamos tanulója volt – a gimnázium igazgatójának többszöri kérése ellenére sem vette ki az arcán viselt testékszereket. Amikor az igazgató a tanuló ellenőrző–könyvét kérte, hogy a szülővel tudathassa az iskolában felmerült problémát, a tanuló azt nem adta át neki. E konfliktus nyomán, 2003. december 16–án az igazgató a tanulót az iskola folyosóján szóban felelősségre vonta és megpofozta. A pofon miatt a tanuló orra vérzett, szája is sérült. (A pofon kiváltotta sérülésben az egyik ékszer is közrehatott.) A panaszos édesanya orvosi látleletet készíttetett, a látlelet 8 napon belüli sérülést állapított meg. A testi sértés miatt a sértett a rendőrségen feljelentést tett, édesanyja pedig a polgármesteri hivatalban kérte az ügy kivizsgálását. A képviselő–testület 2003. december 29–én az igazgató ellen a fegyelmi eljárást megindította. A vizsgálat során meghallgatták a panaszost és fiát is. A vizsgálat után 2004. január 21–én a képviselő–testület mint fegyelmi tanács, zárt ülésen fegyelmi tárgyalást tartott. Ezen úgy döntött, hogy az iskola igazgatóját jelentős súlyú fegyelmi vétség elkövetése miatt az előmeneteli rendszerben történő várakozási idő meghosszabbítása, valamint a főtanácsosi címtől való megfosztás fegyelmi büntetéssel sújtja. A közigazgatási hivatal vezetője hatáskörének keretei között (Ötv. 98. § (4)–(5) bek.) azt állapította meg, hogy a képviselő–testület eljárása nem volt jogsértő, az igazgató javára sem történt jogszabálysértés, mivel a testület megállapította a fegyelmi vétség elkövetését, és a súlyosbító, illetve az enyhítő körülmények mérlegelése alapján szabta ki a fegyelmi büntetést.
Az oktatási jogok miniszteri biztosa a polgármestertől kért tájékoztatást az ügyről a panaszos beadványa alapján. A kapott válasz és a jogszabályok összevetése után azt az álláspontot alakította ki, hogy a fegyelmi eljárás felülvizsgálatára hatáskörrel nem rendelkezik. Ugyanakkor közölte, hogy eddigi működése során azt az álláspontot alakította ki, hogy az iskolában a tanuló sérelmére elkövethető cselekmények közül a testi fenyítés a legsúlyosabb, ezért ilyen esetben a fegyelmi eljárás lefolytatása indokolt. A fegyelmi döntés tartalmára nézve pedig utalt a Legfelsőbb Bíróság egy eseti döntésére, amely szerint a testi fenyítést elkövető pedagógussal szemben a legsúlyosabb fegyelmi büntetés (elbocsátás) is alkalmazható anélkül, hogy a büntetés kiszabásakor az arányosság követelménye sérülne. Megállapította továbbá a miniszteri biztos, hogy a fegyelmi ügy óta a tanulót érő atrocitásokról információt a polgármestertől nem kapott, az iskola törvényességi felügyeletét ellátó önkormányzatnak azonban gondoskodnia kell arról, hogy ennek még a gyanúja se merülhessen fel. 
Végül a testékszer viselésének kérdésében a miniszteri biztos azt közölte, hogy mindenfajta ékszer kitiltása az iskolából – még balesetveszélyre való hivatkozással is – aggályos. Mérlegelni kell ugyanis, hogy a tanulókat az Alkotmány alapján megilleti a személyi önrendelkezési jog, ami csak más alapjog gyakorlása érdekében korlátozható. Az oktatási biztos e megállapítás alapján a polgármesterhez írt 2004. június 14–én kelt levelében kezdeményezte, hogy a fenntartó önkormányzat gondoskodjon a gimnázium házirendjének a jogszabályokkal való összhangja biztosításáról. A polgármester a kezdeményezést elfogadta. Az iskola időközben új házirendet készített, amelyet a képviselő–testület jóváhagyott. Ez a házirend etikai szabályként tartalmazza az ékszerviselésre vonatkozó rendelkezést. 

Az érintett alkotmányos jogok
A jogállamiságból fakadó tisztességes eljáráshoz való jog, a jogbiztonság követelménye (Alk. 2. § (1) bek.)
Az emberi méltósághoz való jog (Alk. 54. §)
Az ifjúság védelemhez való joga (Alk. 67. §)

A jogszabályi háttér
A helyi önkormányzatokról szóló 1990. évi LXV. törvény (Ötv.)
A közoktatásról szóló 1993. évi LXXIX. törvény (Kt.), 
10. § (2) A gyermek, illetve a tanuló személyiségét, emberi méltóságát és jogait tiszteletben kell tartani, és védelmet kell számára biztosítani fizikai és lelki erőszakkal szemben. A gyermek és a tanuló nem vethető alá testi fenyítésnek, kínzásnak, kegyetlen, embertelen megalázó büntetésnek vagy bánásmódnak. (3) A gyermeknek, tanulónak joga, hogy e). személyiségi jogait, így különösen személyiségének szabad kibontakoztatásához való jogát, önrendelkezési jogát, cselekvési szabadságát, családi élethez és magánélethez való jogát az óvoda, az iskola, illetve a kollégium tiszteletben tartsa, e jogának gyakorlása azonban nem korlátozhat másokat e jogainak érvényesítésében, továbbá nem veszélyeztetheti a saját és társai, a nevelési-oktatási intézmény alkalmazottai egészségét, testi épségét, illetve a művelődéshez való jog érvényesítéséhez szükséges feltételek megteremtését, fenntartását.

A vizsgálat megállapításai
A panaszos gyermekét ért sérelem kivizsgálásával a városi önkormányzat, a polgármesteri hivatal foglalkozott, továbbá a miniszteri biztos is hatásköre szerint eljárt. A fegyelmi vizsgálatot rövid időn belül lefolytatták. A jogszerűen tartott zárt fegyelmi tárgyalás nem az ügy „eltussolását” célozta, mint arról a panaszos vélekedett, és amire a beadványához csatolt sajtócikkek utaltak. A testület a tények alapos megismerése alapján hozott döntést, és súlyos büntetést szabott ki, mert súlyos vétségnek ítélte, hogy az iskola igazgatója arcul ütötte az iskola tanulóját, a panaszos fiát. E tények alapján nem állapítottam meg, hogy az iskolát fenntartó önkormányzat visszásságot okozott a tanuló emberi méltósághoz, továbbá az ifjúság védelemhez való alkotmányos jogával összefüggésben. Döntésével megtette a kellő intézkedést a tanulót ért sérelem miatt és az esetleges hasonló jogsértés megelőzésére. (A Legfelsőbb Bíróságnak a miniszteri biztos levelében említett ítélete szerint a bántalmazás miatt az elbocsátás alkalmazható, de a fegyelmi hatóságnak minden körülményt mérlegelnie kell. A Legfelsőbb Bíróság által elbírált esetben (BH 1998. 53.) pl. többszöri bántalmazásról volt szó.)
A szülő és a sértett tanuló azzal, hogy sérelmével az eljárásra jogosult és köteles szervekhez fordult, az őket megillető joggal élt. Emellett ez a lépésük a hasonló sérelmek megelőzése ellen is hat, és ezzel az alkotmányos jogok védelmét is szolgálta. Éppen ezért az állami, önkormányzati szervek, intézmények részéről a panasz megtételével összefüggésbe hozható bármilyen hátrányos megkülönböztetés nyilvánvalóan tilos. Az oktatási jogok miniszteri biztosa helyesen hívta fel a polgármester figyelmét az önkormányzat ezzel kapcsolatos ellenőrzési kötelességére. A település lakosságának, a többi szülőnek a közvélekedésével szemben – amit a panaszos szintén sérelmezett – jogi eszközökkel nem lehet fellépni. A helyi vezetők azonban – a sajtó útján is – segíthetnek abban, és ezt tisztségük folytán meg is kell tenniük, hogy a jogaikkal élő polgárokat emiatt ne ítéljék el, hanem ez természetes, magától értetődő legyen, függetlenül a konkrét körülményektől, és az eljárás eredményétől.
Nem egyszerű kérdés a testékszer viselés szabadsága, a szülő, a tanuló és az iskola joga e tekintetben. (Főként, mert ez az iskoláskorosztályban gyorsan terjedő divat, tekintet nélkül egészségügyi veszélyeire.) A vizsgált ügy éppen arra világított rá, hogy a tanulót is megillető magánszférához való jog, az önrendelkezési jog egy iskolai közösségben nem korlátlan, és nem is csupán a szülő engedélyétől függ, hogy a tanuló viselhet–e testékszert. A Kt. szerint ugyanis az iskola, közvetlenül a pedagógus kötelessége, hogy gondoskodjon a tanuló testi épségének megóvásáról, és ha a baleset veszélye fennáll, a szükséges intézkedést megtegye. Az iskola ezen kötelessége természetesen az iskola minden tanulója tekintetében fennáll. A testékszer viselése nem veszélytelen magára az ékszert viselő tanulóra, gyermekre sem, de e tekintetben a szülő mérlegelése és engedélye a meghatározó. Iskolai közösségben azonban a pedagógus nem tekinthet el a többi tanuló jogaitól. Szakiskolában pl. a gyakorlati foglalkozásoknál, gimnáziumban pedig a testnevelési órákon az együtt gyakorlatot végző osztálytársak számára társuk testékszere fokozott veszélyt jelent, de persze az ékszert viselőnek is az. A vizsgált ügyből az is látható, nem megoldás a testékszer rendszeres kivétele egyes órák előtt (egészségkárosító, időigényes, elveszhet). Információim szerint az iskolai házirendekben rendelkeztek pl. a testékszer leragasztásáról. Az iskola felelőssége és a többi tanuló jogai miatt a testékszer viselésről a házirendben célszerű rendelkezni. Ezt a jogbiztonság is szükségessé teszi. A konfliktusokat ugyanis aligha lehet elkerülni, ha egyik tanár szóvá teszi az ékszerviselést, a másik viszont nem. (Nem távolítható el az ékszer óránként egészségkárosodás nélkül.) A házirend elfogadásához, módosításához az iskolaszék és a diákönkormányzat egyetértése szükséges. Így tehát mód van arra, hogy a szülők, a pedagógusok és a diákok megegyezésre jussanak az említett probléma megoldásában. Az iskolai házirendek természetesen az iskola, a nevelés sajátosságainak megfelelően lehetnek rugalmasak a kötelességek előírásában. Ugyanakkor fontos, hogy a szabályok eligazítóak legyenek a kötelességekről, és biztosítsák, hogy a szülőt mielőbb értesíthessék (erre való az ellenőrző–könyv), ha konfliktus keletkezik, és szabályos formában történjék meg a felelősségre vonás. (A majdnem nagykorú tanulók esetén nagyobb szerepe van a formalizált eljárásnak.)
Ha a házirend nem is tartalmaz tiltást a testékszer viselését illetően, ez nem jelenti azt, hogy az órát, foglalkozást tartó tanár a tanuló vagy társai egészségének, testi épségének megóvása érdekében ne rendelkezhetne a balesetveszély megszüntetésére. A Kt. 19. § (7) bekezdés c) pontja szerint ez a pedagógus kötelessége. E tekintetben egyetértően utalok az oktatási jogok miniszteri biztosának egy testnevelő tanár kérdésére adott állásfoglalására. E szerint a pedagógus felelősséggel tartozik azért, hogy ha olyan körülmények között szándékozik megtartani az óráját, amely veszélyezteti a tanuló testi épségét, mert akkor sérül a tanuló biztonságos és egészséges környezethez való joga. Nincs lehetőség arra, hogy ezt a felelősséget az iskolában a szülők átvállalják, ha nem értenek egyet a pedagógus álláspontjával. (K–OJOG–93/2003.) Az iskolának a balesetért való felelősségét a Legfelsőbb Bíróság meglehetősen szigorúan ítélte meg, csak az iskola működési körén kívüli elháríthatatlan ok vagy a tanulók elháríthatatlan magatartása mentesít a felelősség alól (BH 1996. 310.).

Összegezve:
Kiskőrös Város Önkormányzata a tanulót bántalmazó iskola igazgatóját felelősségre vonta, nem okozott az ifjúság védelemhez való jogával, az emberi méltósághoz való joggal összefüggésben visszásságot. Az iskola a vizsgálat idején, 2004. végén új házirendet alkotott, amely rendelkezik az ékszer (testékszer) viseléséről is. Ennek alapján a szülők, pedagógusok és diákok együttműködésével remélhetőleg megelőzhetők lesznek a testékszer viseléséből eredő problémák, csökkenthető lesz az egészségügyi kockázat is. 

Budapest, 2005. február 28.

Takács Albert sk.