Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa általános helyettesének
Jelentése
az OBH 2296/2004. sz. ügyben

Előadó: dr. Gubucz Ágnes
Az eljárás megindulása
Az év elején a média arról tudósított, hogy a Nagykanizsai Megyei Jogú város fenntartásában lévő, Zsigmondy Vilmos és Széchenyi István Szakképző Iskolában (a továbbiakban: szakképző iskola) 2004. februárjában chipkártyás beléptető rendszert helyeztek üzembe, amely segítségével ellenőrzik, hogy a tanulók mikor hagyják el az iskolát. A közel 1800-as létszámú szakiskolában állandóan probléma volt a tanulók engedély nélküli, tanítási idő alatti ki-bejárása, illetve a beérkező idegenek számontartása. Bevezetésére az intézmény tanulóinak és dolgozóinak biztonsága, valamint a tanítási órák védelme érdekében került sor. Az új chipkártyás beléptető rendszer, bár kétségtelen vannak előnyös oldalai, a minden embert megillető emberi méltósággal összefüggésben alkotmányos aggályokat vetett fel.
Minderre tekintettel, a helyzet tisztázása érdekében az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény 16.§ (2) bekezdésében foglaltak alapján hivatalból vizsgálatot indítottam. A vizsgálat arra irányult, hogy a tanulókat megillető jogok vonatkozásában a chipkártyás beléptető rendszer okoz-e alkotmányos jogokkal összefüggésben visszásságot.
A beléptető rendszer működéséről Zsigmondy Vilmos és Széchenyi István Szakképző Iskola igazgatójától tájékoztatást kértem, Nagykanizsa Megyi Jogú Város alpolgármestere, pedig álláspontjáról tájékoztatott. Az így kapott információk valamint a becsatolt iratok alapján állapítottam meg a tényállást.

A megállapított tényállás
A szakképző iskola igazgatóhelyettesének tájékoztatása szerint a beléptető rendszer kiépítésének elsődleges célja a vagyonvédelem megerősítése, az illetéktelen személyek belépésének kiszűrése volt. Nehézséget jelentett ugyanis annak ellenőrzése, hogy kik tartózkodnak az iskola területén, miután az több oldalról nyitott volt a város felé. A beléptető rendszer kialakítása lehetővé tette, hogy a tanulók, valamint a hozzájuk érkező vendégek, szülők csak egy helyen tudnak be- illetve kilépni az iskola területéről. Ezzel csökkent az iskolai lopások száma és sikerült megszűntetni olyan személyek jelenlétét, akik veszélyeztették a tanulókat. A szakképző iskola pedagógusainak jelentős problémát okozott az is, hogy nagymértékben megnőtt igazolatlan hiányzások száma. A beléptető rendszer - véli az igazgató - azáltal, hogy megakadályozza a tanítási idő alatt az engedéllyel nem rendelkező tanulók kilépését, segítette az igazolatlan hiányzások visszaszorítását is. 2004. év márciusában készült felmérés szerint, az előző tanév márciusi adataihoz képest az igazolatlan hiányzások száma megközelítőleg a felére csökkent.
A beléptető rendszer kiépítése előtt a szakképző iskola vezetősége kikérte az érintett érdekvédelmi szervek véleményét, beleegyezését. A diákönkormányzat, a szülői közösség, a tantestület, illetve más iskolai dolgozók, valamint a város önkormányzata egyetértett a kiépítéssel és támogatta azt.
A beléptető rendszert eredetileg két beléptető kapuval állították fel, de a gyorsabb be- és kilépés érdekében bővítették a rendszert. Az eddigi tapasztalatok alapján a jelenleg működő 3 kapu sem a reggeli belépéskor, sem az órák utáni kilépéskor nem okoz semmilyen fennakadást. A kamerarendszer segítségével mért leghosszabb várakozási idő a kilépéskor nem haladta meg a 3-5 percet. A beléptető rendszer 3 forgóvillás kapuja az iskola épületén belül, a bejárati ajtó után helyezkedik el. Itt van kialakítva a portaszolgálat is. A kapukat a beléptető kártya segítségével lehet kinyitni, úgy hogy a kártyát a kártyaleolvasóhoz kell helyezni, melynek következtében a forgóvillák elfordulnak. Ha a tanuló, otthon felejti a beléptető kártyáját, akkor a diákigazolvány, vagy az ellenőrző felmutatásával kérheti a beléptetését a portástól, aki regisztrálja a tanuló belépését. Ebben az esetben köteles a kilépés időpontját is regisztráltatni. A tanulók 6 óra 40 perctől léphetnek be az iskola területére. Indokolt esetben - az osztályfőnök kérése alapján - korábbi időpont is engedélyeztethető. A tanulók 14 óra 30 perc, és 18 óra között korlátlanul közlekedhetnek. A beléptető rendszer nyilvántartja a nappali, esti és levelező tagozatos hallgatók, valamint az oktatók és egyéb iskolai dolgozók adatait. A tanulók esetében rögzíti a nevüket és születési dátumukat az azonos nevűek megkülönböztetése érdekében. A nappali tagozatos tanulóknál tartalmazza az évfolyam és osztálybesorolásukat is. A nyilvántartásban szerepel, hogy az egyes osztályoknak a hét napjain mikor fejeződik be az utolsó tanítási órájuk. A tanárok és egyéb dolgozók tekintetében nyilvántartja a nevüket, valamint az iskolába történő belépésük és eltávozásuk időpontját. Az adatok rögzítésének a célja, a tanulók esetében, hogy nyilvántartsák az iskolába történő belépés tényét. Ez lehetőséget ad az osztályfőnöknek arra, hogy a szülőknek azonnal jelezni tudja, ha a gyermek nem jelent meg az iskolában. Tanárok esetében a regisztrálás célja, az iskolában tartózkodásuk tényének rögzítése arra az esetre, ha napközben keresik, a portás felvilágosítást tudjon adni a tanár bent tartózkodásáról.
A tanulók az iskolát a tanítási idő leteltével hagyhatják el, valamint abban az esetben, ha engedéllyel rendelkeznek. Ha a tanulónak nincs engedélye, a tanítási idő alatt nem tudja elhagyni az iskolát, ugyanis a rendszer megakadályozza a kilépését azáltal, hogy a kapuban lévő forgóvilla nem fordul el. Az engedély kiállítására a szülő, a tanuló osztályfőnöke, illetve a szaktanára jogosult.  A szülő azon kérését, hogy gyermekét tanítási idő letelte előtt elengedjék, az ellenőrző könyvbe beírja, amelyet tanuló bemutat az osztályfőnökének, vagy annak a szaktanárnak, akinek az órájáról elkérték. Az osztályfőnök vagy a szaktanár a kérelmet aláírja, és telefonon szól a portára, vagy lekíséri a tanulót. A portás felírja egy füzetbe a tanuló adatait, (név, osztály) a kilépés okát, az engedélyező nevét, valamint a kilépés időpontját, majd kiengedik a tanulót. Az engedély kiállítására lehetőség van akkor is, ha a tanuló a tanítási idő alatt lesz beteg. Ilyenkor az osztályfőnök, vagy az órát tartó szaktanár beírja a tanuló ellenőrző könyvébe, hogy betegség miatt engedélyezi a tanuló kilépését az iskolából, majd megpróbálja telefonon értesíteni a tanuló szüleit. A tanár ezt követően lekíséri a gyermeket a portára, ahol az előzőekben leírtak szerint a portás rögzíti a tanuló adatait, majd kiengedi az iskolából. Tanítási idő alatti eltávozás további lehetséges esete akkor áll fenn, ha a tanulóknak elmarad az utolsó órájuk és semmilyen módon sem oldható meg a helyettesítés. Ez esetben az igazgató helyettes, akinek a feladata a helyettesítést rendezni, lekíséri a tanulókat a portára és engedélyezi kilépésüket. Napközben lévő óra elmaradása esetén nem hagyhatják el a tanulók az iskolát, miután mindig van helyettesítés. Ha szaktanár nem áll rendelkezésre, akkor a könyvtárba mennek a tanulók a könyvtáros felügyeletével, vagy az ifjúságvédelmi felelős, pedagógus asszisztens, esetleg az iskola pszichológus tart nekik órát. A tanulók szünetben közel 10 000 m² szabad levegőjű területet vehetnek igénybe, étkeztetésükre, pedig 152,5 m²-en egy büfé és egy étterem áll a rendelkezésükre.
Az iskolába látogató vendégek, akik nem rendelkeznek beléptető kártyával, a portán kapnak egy „belépési engedély” elnevezésű nyomtatványt, ami tartalmazza a belépő nevét, a belépés dátumát, időpontját, valamint azt, hogy kihez és milyen okból jött. Ezt követően a portás a vendéget beengedi a beléptető kapun. Távozáskor le kell adnia a portán a „belépési engedély” nyomtatványt, melyet aláírt az a személy, akinél a vendég tartózkodott.
A beléptető rendszert a szakképző iskola üzemelteti, ezért 1000 Ft letéti díjat a tanulóknak kell fizetniük, amit a tanulói jogviszony megszűnésekor, a beléptető kártya leadása után visszakapnak. A kártya elvesztése esetén a kártya teljes árát – 1500 Ft-ot – ugyancsak a tanulónak kell megtérítenie.
A szakképző iskola diákönkormányzatának 2004. június 7-én kelt értékelése rámutatott arra, hogy a beléptető rendszer működése óta jelentősen csökkent az igazolatlanul hiányzók száma. Sikerült az illetéktelen személyek kiszűrése is. Bár kétségtelen, hogy a rendszer bevezetéskor voltak nehézségek, nevezetesen hogy reggelente illetve délutánonként hosszú sorok álltak a kapuk előtt, ami annak volt betudható, hogy a tanulók még nem tudták megfelelően használni a kártyájukat. Azonban ez az állapot két hét alatt megszűnt. A diákönkormányzat álláspontja szerint a rendszer nagyon jó, biztonságot nyújt és „ez az észrevétlen apróság” a szabadságukat nem korlátozza.
Az iskola ifjúságvédelmi felelőse, valamint mentálhigénés szakembere 2004. június 16-án kelt véleménye szerint a beléptető rendszer fenntartása szükséges, ugyanis a 2002/2003-as tanévben az igazolatlan hiányzások száma ugrásszerűen megnőtt, annak figyelemmel kísérése a hagyományos eszközökkel nem volt biztosított. A beléptető rendszer a tanulók védelme érdekében működik. Kiépítése óta szinte megszűntek az addigi mindennapos lopások. Megszűnt az idegen személyek belépése, amely sokszor vezetett a tanulók zaklatásához. A szakképző iskolában a 2002/2003. és a 2003/2004. tanévben a tanulók kulturális és szociális hátterére vonatkozó felmérések készültek. Ez alapján megállapítást nyert, hogy ezen időszak alatt nőtt a csonkacsaládban élők, a munkanélküli szülők által nevelt gyermekek, valamint a kiegészítő gyermekvédelmi támogatásban részesülők aránya, vagyis a veszélyeztetett tanulók száma. Ezen tanulók neveléséhez szükséges a beléptető rendszer működése. Végül a szakképző iskola, mint minden oktatási intézmény, az életre, a munkára neveli tanulóit. A beléptető rendszer működése napjainkban a munkahelyeken általános. Ha ezt a tanulók már az iskolában megismerik és használják, akkor a választott munkahelyen már nem várható az ezzel szembeni idegenkedés, ellenérzés.
Az iskola igazgatójának a beléptető rendszer működéséről szóló, 2004. június 16-án készült elemzése szerint, az iskola vagyonvédelme az idegenek kiszűrésével növekedett, és jelentősen csökkent az igazolatlan hiányázások száma. Mindezen eredmények elérésében „valamilyen mértékben” szerepet játszott a beléptető rendszer is.
Az alpolgármester tájékoztatása szerint a beléptető rendszer felállítása és működtetése nem a szülők és a tanulók anyagi hozzájárulásából történt. A rendszer használatához szükséges kártyáért eddig 1000 Ft letéti díjat kellett fizetni, amit a tanuló tanulói jogviszonya megszűnésekor visszakapott. A most beiratkozott tanulók esetében már letéti díjat nem kérnek. Az alpolgármester pedagógiailag sajnálatosnak tartja a beléptető rendszer bevezetését, azonban a szakiskola napi problémáit tekintve, ami országos jelenség, pillanatnyilag nem lát jobb megoldást.

Az ügy jogszabályi háttere
A Magyar Köztársaság Alkotmánya
2. § (1) A Magyar Köztársaság független demokratikus jogállam.
54. § (1) A Magyar Köztársaságban minden embernek veleszületett joga van az élethez és az emberi méltósághoz, amelyektől senkit sem lehet önkényesen megfosztani.
67. § (1) A Magyar Köztársaságban minden gyermeknek joga van a családja, az állam és a társadalom részéről arra a védelemre és gondoskodásra, amely a megfelelő testi, szellemi és erkölcsi fejlődéséhez szükséges.
70/F. § (1) A Magyar Köztársaság biztosítja az állampolgárok számára a művelődéshez való jogot.
70/J. § A Magyar Köztársaságban a szülők, gondviselők kötelesek kiskorú gyermekük taníttatásáról gondoskodni.

1993. évi LXXIX törvény a közoktatásról
6. § (1) A Magyar Köztársaságban - az e törvényben meghatározottak szerint - minden gyermek tanköteles. (3) A tankötelezettség annak a tanévnek a végéig tart, amelyben a tanuló tizennyolcadik életévét betölti. A sajátos nevelési igényű tanuló tankötelezettsége meghosszabbítható legfeljebb annak a tanévnek a végéig, amelyben a huszadik életévét betölti.
10. § (1) A gyermeknek, a tanulónak joga, hogy nevelési, illetőleg nevelési-oktatási intézményben biztonságban és egészséges környezetben neveljék és oktassák, óvodai életrendjét, iskolai tanulmányi rendjét pihenőidő, szabadidő, testmozgás beépítésével, sportolási, étkezési lehetőség biztosításával életkorának és fejlettségének megfelelően alakítsák ki. (2) A gyermek, illetve a tanuló személyiségét, emberi méltóságát és jogait tiszteletben kell tartani, és védelmet kell számára biztosítani fizikai és lelki erőszakkal szemben. A gyermek és a tanuló nem vethető alá testi fenyítésnek, kínzásnak, kegyetlen, embertelen megalázó büntetésnek vagy bánásmódnak. e) személyiségi jogait, így különösen személyiségének szabad kibontakoztatásához való jogát, önrendelkezési jogát, cselekvési szabadságát, családi élethez és magánélethez való jogát az óvoda, az iskola, illetve a kollégium tiszteletben tartsa. (4) A gyermek, tanuló joga, hogy a nevelési-oktatási intézményben, családja anyagi helyzetétől függően, kérelmére ingyenes vagy kedvezményes étkezésben, tanszerellátásban részesüljön, továbbá, hogy részben vagy egészben mentesüljön az e törvényben meghatározott, a gyermekeket, tanulókat terhelő költségek megfizetése alól, vagy engedélyt kapjon a fizetési kötelezettség teljesítésének halasztására vagy a részletekben való fizetésre. (7) Az e törvényben meghatározott jogokat és kötelezettségeket rendeltetésüknek megfelelően kell gyakorolni, illetőleg teljesíteni. A jogok rendeltetésszerű gyakorlása során kiemelt figyelmet kell fordítani a gyermeki és tanulói jogok érvényesítésére. A jog gyakorlása akkor nem tekinthető rendeltetésszerűnek, ha az az e törvényben és a szakképzésről szóló törvényben, illetve az e törvények végrehajtására kiadott jogszabályokban biztosított jogok csorbítására, érdekérvényesítési lehetőségek korlátozására, a véleménynyilvánítás elfojtására, a tájékozódási jog korlátozására irányul, vagy erre vezet. A rendeltetésellenes joggyakorlást haladéktalanul meg kell szüntetni, és hátrányos következményeit - az e törvényben, illetve a szakképzésről szóló törvényben szabályozott eljárás keretében - orvosolni kell. Az eljárásban a gyermek, tanuló javára kell dönteni, ha a tényállás nem tisztázható megnyugtatóan.
12. § (1) A tanuló kötelessége, hogy a) részt vegyen a kötelező és a választott foglalkozásokon és szakmai gyakorlatokon; b) eleget tegyen - rendszeres munkával és fegyelmezett magatartással, képességeinek megfelelően - tanulmányi kötelezettségének; d) megtartsa az iskolai tanórai és tanórán kívüli foglalkozások, a kollégiumi foglalkozások, az iskola és a kollégium helyiségei és az iskolához, kollégiumhoz tartozó területek használati rendjét, a gyakorlati képzés rendjét, az iskola, a kollégium szabályzatainak előírásait;
19. § (1) A pedagógust munkakörével összefüggésben megilleti az a jog, hogy b) a nevelési, illetve pedagógiai program alapján az ismereteket, a tananyagot, a nevelés és tanítás módszereit megválassza, d) a 4. § (2) bekezdésében foglaltak megtartásával saját világnézete és értékrendje szerint végezze nevelő, illetve nevelő és oktató munkáját, anélkül, hogy annak elfogadására kényszerítené vagy késztetné a gyermeket, tanulót, (2) A pedagógus nem választhat olyan tankönyvet, amelynek igénybevétele az iskolai tankönyvrendelés és tankönyvellátás jogszabályban meghatározott rendje szerint nem biztosítható valamennyi tanulónak. A pedagógus - a minőség, típus és ár megjelölése nélkül - olyan ruházati vagy más felszerelés beszerzését kérheti a tanulótól, amely nélkülözhetetlen az általa tartott tanórai foglalkozáson való részvételhez, illetve a tanított tananyag elsajátításához, és amelyet a tanórai foglalkozáson egyidejűleg minden tanulónak rendszeresen alkalmaznia kell. Az e körbe nem tartozó felszerelések biztosítása az iskola feladata. f) a szülőket gyermekük nevelésével és oktatásával, fejlődésével kapcsolatosan, továbbá a szülőket és a tanulókat az őket érintő kérdésekről rendszeresen tájékoztassa, a szülőt figyelmeztesse, ha gyermeke jogainak megóvása vagy fejlődésének elősegítése érdekében intézkedést tart szükségesnek, h) a gyermekek, tanulók és szülők emberi méltóságát és jogait tiszteletben tartsa,
41. §. (5) A nevelési-oktatási intézménynek gondoskodnia kell a rábízott gyermekek, tanulók felügyeletéről, a nevelés és oktatás egészséges és biztonságos feltételeinek megteremtéséről, a tanuló- és gyermekbaleseteket előidéző okok feltárásáról és megszüntetéséről, a gyermekek, tanulók rendszeres egészségügyi vizsgálatának megszervezéséről, ennek keretében különösen, hogy az óvodába járó gyermek, valamint a tankötelezettség végéig az általános iskolába, középiskolába, szakiskolába járó tanuló évenként legalább egyszer fogászati, szemészeti és belgyógyászati vizsgálaton vegyen részt.

A vizsgálat megállapítása
Az Alkotmány 70/F. § (1) bekezdésében deklarált művelődéshez, ezen belül az oktatáshoz való jog intézményhez kötődve konkrét kapcsolatokra - tanulók, szülők, pedagógusok - bontható, melyben más alapjogi követelmény is jelen van. A közoktatásról szóló 1993. évi LXXIX. törvény (a továbbiakban: Kt.) 10. § (2) bekezdésében kimondja, hogy a tanuló személyiségét, emberi méltóságát és jogait tiszteletben kell tartani. Az Alkotmány 54. § (1) bekezdésében rögzített emberi méltósághoz való jog további külön nevesített, általános személyiségi jogokat, úgynevezett részjogosítványokat is magába foglal. A tanuló joga, hogy személyiségi jogait, így különösen személyiségének szabad kibontakoztatásához való jogát, cselekvési szabadságát az iskola, illetve a kollégium tiszteletben tartsa (Kt. 10. § (2) bek. e) pontja). A közoktatás rendszerében, tehát az emberi méltóságához való alapjog olyan általános követelmény, amely minden abban részvevőt, illetve azok egymás közötti kapcsolatát tekintve, meghatározó és kötelező érvényű. A vizsgálat szempontjából tanulók kiemelkedő, az emberi méltósághoz kapcsolódó részjogosítványa, az általános cselekvési szabadság tiszteletben tartása.
A szakképző iskolában 2004 februárjában rendszeresítették a chipkártyával és fogóvillával ellátott beléptető rendszert, amely a tanítási idő alatt, az engedéllyel nem rendelkező tanulókat nem engedi ki az iskolából. A beléptető rendszer az oktatási nevelési intézményre háruló azon kötelezettségének, miszerint gondoskodnia kell a gyermekek, tanulók biztonságban és egészséges környezetben történő neveléséről, oktatásáról (Kt. 10. § (1) bek.), nem felel meg és sérti a tanulók általános cselekvési szabadságát. Az általános cselekvési szabadság minden olyan cselekvést magába foglal, amely az egyén szabad választási lehetőségéből fakad. A beléptető rendszer miután megakadályozza a tanulók szabad akaratukból történő kilépését az iskolából, korlátozza az előre nem látható választási lehetőségüket, azaz cselekvési szabadságukat, emberi méltóságukat. Természetesen az alapjogok, mint ahogy az emberi méltósághoz való jog, illetve azok részjogosítványai korlátozhatók, de a korlátok nem lehetnek önkényesek, vagy ésszerű alap nélküliek. Az alapjogok korlátozására csak célhoz kötötten, szükséges és arányos mértékben kerülhet sor.
A szakképző iskola igazgatójának álláspontja szerint a beléptető rendszer kiépítését elsősorban a vagyonvédelem megerősítése tette szükségessé. A beléptető rendszer bevezetése előtt az iskola több oldalról nyitott volt a város felé, ezért rendszeresek voltak a lopások és olyan személyek is tartózkodtak az épületben, akik sokszor veszélyt jelentettek a tanulókra. A beléptető rendszer segítségével azonban sikerült megoldani, hogy csak egyetlen kapun lehet be, illetve kilépni az iskola épületéből, amely lehetővé tette az illetéktelen személyek belépésének a kiszűrését, és szinte megszűntek az addigi mindennapos mobiltelefon és más személyes tárgylopások is. 
A beléptető rendszer kiépítésére szolgáló azon indok, mely szerint a vagyonvédelem megerősítésé érdekében volt szükséges, nem felel meg az alapjogok korlátozásával szemben támasztott szigorú követelményeknek. Hiszen a beléptető rendszer kiépítése nélkül is megoldható lett volna, hogy az addig több helyen nyitott szakképző iskolában csak egy be- és kilépésre szolgáló kaput alakítsanak ki. A szakképző iskola azzal, hogy megszűntette a több ki- és bejárati lehetőséget, és egy portaszolgálattal ellátott bejáratot épített ki, eleget tett a biztonságos és egészséges környezet kialakításához fűződő kötelezettségének.  A forgóvillás beléptető kapuk kialakítása olyan további biztonsági rendszer kiépítését jelenti, amely a vagyonvédelem megerősítése tekintetében helyettesíthető, ezért alkotmányjogi összefüggésben aránytalanul és szükségtelenül korlátozza a tanulók általános cselekvési szabadságát.
Az oktatáshoz való jog sajátos eleme, hogy jogosultság mellett kötelezettséget is jelent, nevezetesen a Kt. 6. § (1) bekezdésébe foglalt tankötelezettséget. A tanuló köteles a tanórákon részt venni és tanulmányi kötelezettségének eleget tenni (Kt. 12. § (1) bek. a, b, pontja). A törvényi kötelezettség ellenére a szakképző iskolában - az utóbbi években - jelentősen megnőtt igazolatlan hiányzások száma. A beléptető rendszer kiépítésnek másodlagos célja, éppen az igazolatlan hiányzások visszaszorítása volt. A beléptető rendszer - az igazgatóhelyettes szerint - eredményesnek bizonyult az igazolatlan hiányzások visszaszorításában, hiszen megközelítőleg felére csökkent azok száma. További előnye, hogy nyilvántartja az iskolába történő belépés tényét, amely lehetőséget ad az osztályfőnöknek, hogy a szülők felé azonnal jelezni tudjon, ha a gyermek nem jelent meg az iskolában. 
A beléptető rendszer, mint ahogy azt az előzőekben már kifejtettem, - bár kétségtelen, hogy vannak előnyös oldalai (pl. az igazolatlan hiányzások jelentős csökkenése) - sérti a tanulók cselekvési szabadságát és ezzel emberi méltóságát. Arról is volt szó, hogy az alapjogok, mint az emberi méltósághoz való jog korlátozhatók, de csak szigorú feltételek fennállása esetén. A Kt. 6. § (1) bek. szerint a tanuló oktatáshoz való jogából származó kötelezettsége a tankötelezettség. A tankötelezettség magába foglalja, hogy a tanuló köteles a tanórákon részt venni, tanulmányi kötelezettségének eleget tenni (Kt. 12§ (1) bek. a, b, pontja). Ha a tanuló a tanóráról engedély nélkül hiányzik, akkor viselnie kell az ezzel járó következményeket. Az alkalmazott jogkövetkezmény lehet pl: a szóbeli, írásbeli figyelmeztetés, osztályfőnöki, igazgatói megrovás, intő, súlyosabb kötelezettségszegés esetén évismétlés, vagy a tanulói jogviszony megszűntetése. A tanulókra háruló tankötelezettséghez kapcsolódik a nevelési-oktatási intézmény felügyeleti kötelezettsége, amely alapján az intézmény gondoskodni köteles a gyermek, tanuló testi épségének megóvásáról (Kt. 41. § (5) bek.). E kötelezettség a Kt. 121. § (1) bek. 11. pontja alapján a nevelési-oktatási intézménybe történő belépéstől annak jogszerű elhagyásáig terjedő időben áll fenn. A gyermekek, tanulók testi épségének megóvásáról való gondoskodásból származó felügyeleti kötelezettség azonban nem indokolja, illetve nem alapozza meg a beléptető kapuk használatát. Az iskolának mindent meg kell tenni annak érdekében, hogy megvédje a gyermekek, tanulók testi épségét, de minden erre irányuló tevékenységénél, - lévén hogy oktatási intézményről van szó -  pedagógiai módszereket, eszközöket kell alkalmaznia. Álláspontom szerint a beléptető rendszer, amely megakadályozza, bizonyos értelemben „bezárja” a gyermekeket, a tanulókat az iskolába semmilyen körülmények között nem tekinthető pedagógiai módszernek vagy pedagógiai eszköznek. A beléptető rendszer bevezetésével elvész a pedagógus és a tanítvány közötti kapcsolat, egy személytelen eszköz kerül a pedagógus helyébe, és ezáltal a gyermekek, tanulók maguk is eszközzé válnak. Egy pedagógusnak a felügyeleti kötelezettségből származó feladata, pedig éppen az, hogy személyesen és közvetlenül ellenőrizze, hogy a tanulók engedély nélkül ne hagyhassák el ez iskola területét. A beléptető rendszer tehát, mint az igazolatlan hiányzások visszaszorítására szolgáló eszköz, nem felel meg az alapjogok korlátozásával szemben támasztott követelményeknek. A beléptető rendszer azon túl, hogy sérti a tanulók cselekvési szabadságát, eszközként való kezelésük sérti emberi mivoltukat is, mely az emberi méltósághoz való alapjog súlyos sérelmét jelenti.
A beléptető rendszer kiépítését követő fél év tapasztalatai alapján készült megállapítások sem indokolják a tanulók emberi méltóságához való alapjogának a korlátozását. A beléptető rendszer nem egy észrevétlen apróság, amely nem korlátozza a tanulók szabadságát. Épp ellenkezőleg sérti a tanulók általános cselekvési szabadságát. Ez akkor is igaz, ha a szóban forgó hasonló beléptető rendszer több munkahelyen már megtalálható. A munkahelyeken alkalmazott beléptető kapuk nem azzal a céllal létesültek, hogy megakadályozzák a dolgozók munkaidő letelte előtti eltávozását. Pusztán azt szolgálják, hogy az alkalmazottak munkahelyükön való tartózkodásuk ellenőrizhető legyen. Ha napközben kimennek munkahelyükről, akkor a munkahelyen kívül eltöltött idő nem számít bele a munkaidőbe. A munkahelyi belépő kapuk segítségével ugyan ellenőrzik, hogy aznap mikor érkezett be az alkalmazott a munkahelyére, de ez a már említett munkában töltött idő megállapítása szempontjából fontos. Az, hogy a rendszer regisztrálja a munkahelyre való belépés tényét, ugyan mutat hasonlóságot a szakképző iskolában kiépített beléptető rendszerrel, de több ezer munkavállalót foglalkoztató munkahely esetében a belépés tényének az ellenőrzése valóban komoly nehézséget jelent. Az oktatási intézményekben az ellenőrzés osztályonként történik, akkor is, ha az iskolába járó tanulók létszáma meghaladja az ezres nagyságrendet. Egy osztály - melynek létszáma maximum 35 fő lehet - ellenőrzése nem alapozza meg személytelen eszközök igénybevételét. Nem szabad megfeledkezni arról sem, hogy a munkahely nem nevelési-oktatási intézmény, ahol nem pedagógusok és tanulók egymás közötti jogviszonya, kapcsolata van jelen. A felügyeleti kötelezettségéből származó pedagógusra háruló feladat a személyes ellenőrzés, vagyis hogy az osztály teljes létszámmal kezdte-e meg az órát, illetve az esetleges hiányzások igazoltak-e. Amennyiben azt tapasztalja, hogy valamelyik tanuló igazolatlanul hiányzik, akkor értesíti a szülőket. A nevelési-oktatási intézménynek, ahogy arra elnevezése is utal, az oktatáson kívül nevelési feladatokat is el kell látnia. Ez azonban nem jelenti azt, hogy az életre való nevelés okán olyan eszközöket is lehet alkalmazni, amelyek még egy munkahelyen sem fogadhatók el. A munkahelyi beléptető kapuk ugyanis nem sértik az alkalmazottak cselekvési szabadságát, mert nem akadályozzák meg a munkavállalók kilépését munkaidő alatt a munkahelyről.
A Kt. 19. § (2) bek. szerint a pedagógus olyan felszerelés beszerzését kérheti a tanulótól, amely nélkülözhetetlen az általa tartott tanórai foglalkozáson való részvételhez. Az e körbe nem tartózó felszerelések biztosítása az iskola feladata. Jogellenes volt tehát, hogy a beléptető rendszer használatához szükséges kártyáért 1000,-Ft letéti díjat kellett fizetni a tanulóknak. Ez annak ellenére megállapítható, hogy a letéti díjat a tanulói jogviszony megszűnésekor a tanuló visszakapta. A jogellenes állapotot a szakképző iskola részben megszüntette, azzal hogy a 2004/2005-ös tanévre beiratkozó tanulóktól már nem kér letéti díjat. A kártya elvesztésekor a tanulóra háruló 1500-Ft megtérítése azonban továbbra is jogellenes. A beléptető kártya nem a tanórai foglalkozás nélkülözhetetlen eleme, hanem az iskolába való bejutásra szolgáló eszköz, és mint ilyen annak a költségvonzata az iskolát terheli.
Véleményem szerint az elmúlt évek során, országosan tapasztalható tanórákról való igazolatlan hiányzások ugrásszerű növekedésében a pedagógiai eszközök, módszerek háttérbe kerülése is szerepet játszik. A gyermekek nevelésére, az életre való felkészítésükre, mind a szülők, mind a pedagógusok részéről egyre kevesebb idő jut, és a beléptető kapuk telepítése ezt a tendenciát erősíti. Lehet, hogy kezdetben eredményeket lehet produkálni egy ilyen rendszer kiépítésével, azonban - azon túlmenően, hogy annak léte súlyosan sérti a tanulók emberi méltósághoz való alapjogát - meggyőződésem, hogy az hosszú távon a gyermekek testi, lelki, erkölcsi fejlődésére káros hatású.
Összességében megállapítottam, hogy beléptető rendszer kiépítését szolgáló célok, azaz a vagyonvédelem megerősítése, illetve az igazolatlan hiányzások visszaszorítása, továbbá működtetését alátámasztó indokok egyike sem felel meg az alapjogok korlátozásával szemben állított követelményeknek. Az információk szerint bizonyos helyzetekben most is személyes intézkedés (tanár, portaszolgálat, látogató stb.) biztosítja az iskola, a tanítás rendjének fenntartását. Ugyanezek a személyes eljárások általában is nélkülözhetővé teszik az elektronikus kapurendszer működtetését. Az a véleményem, hogy az alkalmazott beléptető rendszer inkább szolgálja a pedagógusok kényelmét, mint a hangoztatott nevelési, vagyonvédelmi célok elérését. A beléptető rendszer működtetése sérti az Alkotmány 54. § (1) bekezdésében rögzített, a tanulókat megillető emberi méltóság elvét azzal, hogy szükségtelenül, aránytalanul, kiszámíthatatlanul és önkényesen korlátozza általános személyiségi jogukat, az általános cselekvési szabadságukat.
Megállapítottam továbbá, hogy az érintett szakképző iskola azon magatartása, mellyel a tanulókra hárítja a beléptető rendszer működtetéséhez szükséges kártyák előállításának költségét - amennyiben azt a tanuló elveszíti -, törvénysértő és jogellenes. A szakiskola, tehát azzal, hogy olyan terhet ró a tanulókra, amelynek megtérítési kötelezettsége egyébként a szakképző iskolát terhelné, visszásságot okoz az Alkotmány 2. § (1) bekezdésében rögzített jogállamiság elvéből levezethető tisztességes eljárás követelményével.
A lefolytatott vizsgálat alapján az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény 20.§ (1) bekezdésében meghatározott jogkörömben

ajánlom

Nagykanizsa város polgármesterének, mint a Zsigmondy Vilmos és Széchenyi István Szakképző Iskola fenntartójának, hogy gondoskodjék a vizsgálatban megállapított törvénysértő állapot megszűntetéséről.

Budapest, 2004. november 15.

Takács Albert sk.