Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának
Jelentése
az OBH 1597/2004. számú ügyben

Tárgy:   Az egészségügyi intézmények előtti 
várakozási rend megállapításának korlátairól
Előadók: dr. Kristó Annamária
dr. Wertán Balázs

Az eljárás megindulása és a tényállás.
Egy dél-magyarországi újsághír kapcsán arról értesültem, hogy az egyik klinika előtti fizető parkolóban kerékbilincset raktak egy család autójára azalatt, míg a szülők a gyermeket bevitték a kórházba.
Az egészségügyi intézmények előtti közterületen történő megállási/várakozási lehetőség korlátozása, illetve tilalma miatt hivatalból vizsgálatot indítottam, mert felmerült az alkotmányban az élethez és a legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez való joggal összefüggésben a sérelem közvetlen veszélye.
Jelen vizsgálatom tárgyát az képezte, hogy az egészségügyi intézmények előtti közterületen a megállási/várakozási tilalom sérti-e, illetve korlátozza-e az Alkotmányban biztosított élethez és a lehető legmagasabb szintű egészséghez való jog érvényesülését. Vizsgálatom kiterjedt arra is, hogy hogyan minősül jogilag a fizető parkolóhely igénybe vétele a magán gépkocsi tulajdonos által sürgősségi betegszállítás esetén.

Az érintett alkotmányos jogok.
54. § (1) A Magyar Köztársaságban minden embernek veleszületett joga van az élethez
70/D. § (1) A Magyar Köztársaság területén élőknek joguk van a lehető legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez. (2) Ezt a jogot a Magyar Köztársaság a munkavédelem, az egészségügyi intézmények és az orvosi ellátás megszervezésével, a rendszeres testedzés biztosításával, valamint az épített és a természetes környezet védelmével valósítja meg.

Jogszabályi háttér.
A Polgári Törvénykönyvről szóló 1959. évi IV. törvény.
Az egészségügyről szóló 1997. évi CLIV. törvény.
A kötelező egészségbiztosítás ellátásairól szóló 1997. évi LXXXIII. törvény, egységes szerkezetben a végrehajtásáról szóló 217/1997. (XII. 1.) Korm. rendelettel.
A közúti közlekedésről szóló 1988. évi I. törvény egységes szerkezetben a végrehajtásáról szóló 30/1988. (IV. 21.) MT rendelettel.
Az utak forgalomszabályozásáról és a közúti jelzések elhelyezéséről szóló 20/1984. (XII. 21.) KM rendelet.
Az egységes közlekedési hatósági szervezet feladat- és hatásköréről szóló 231/1997. (XII. 12.) Korm. rendelet.

A vizsgálat megállapításai.
1. Alapvetés; alkotmánybírósági és biztosi határozatok.
Az élethez való jog – mind a magyar alkotmány és alkotmánybírósági gyakorlat, mind a nemzetközi dokumentumok szerint – abszolút jellegű, korlátozhatatlan, minden más alapjogot megelőz. Az Alkotmány 54. § (1) bekezdése szerint a Magyar Köztársaságban minden embernek veleszületett joga van az élethez és az emberi méltósághoz, amelyektől senkit nem lehet önkényesen megfosztani. A 70/D. § (1) bekezdése szerint a Magyar Köztársaság területén élőknek joguk van a lehető legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez. A (2) bekezdés kimondja, hogy ezt a jogot a Magyar Köztársaság … az egészségügyi intézmények és az orvosi ellátás megszervezésével … valósítja meg. Az Alkotmány 8. § (1) bekezdése szerint a Magyar Köztársaság elismeri az ember sérthetetlen és elidegeníthetetlen alapvető jogait, ezek tiszteletben tartása és védelme az állam elsőrendű kötelessége. Ugyanakkor az alaptörvény a 9. § (1) bekezdésében rögzíti a köztulajdon és a magántulajdon egyenjogúságát, a 13. § (1) bek. pedig biztosítja a tulajdonhoz való jogot.
Az Alkotmánybíróság (továbbiakban: AB) állandó gyakorlata szerint az élethez való jog a legfontosabb alkotmányos alapjog. Az AB az élethez való joggal kapcsolatban rámutatott arra is, hogy "[a]z élethez való jog objektív oldalából ugyanakkor az államnak nem csupán az a kötelessége következik, hogy az egyes emberek élethez való alanyi jogát ne sértse meg, és hogy annak védelméről jogalkotással és szervezési intézkedésekkel gondoskodjék, hanem ennél több. Ez a kötelesség nem merül ki az egyes emberek egyedi életvédelmében, hanem általában az emberi életet és létfeltételeit is védi" [64/1991. (XII. 17.) AB határozat, ABH 1991, 297, 303.].
Az élethez való jog magába foglalja az élet veszélyeztetésének általános tilalmát is. Az élethez való alapjog megelőzi a tulajdonhoz való alkotmányos jogot. 
A fenti rendelkezések alapján megállapítom, hogy az élethez és az egészséghez való jog az állami, jogi szabályozás csúcsán (az Alkotmányban) helyezkedik el, ezek védelme alkotmányos elv és alkotmányos jog, ami a jogalkotók és a jogalkalmazó szervek oldalán alkotmányos kötelesség. Ezek megvalósítása az alacsonyabb rendű (törvényi-rendeleti) szabályozás útján történik. Az alacsonyabb rendű szabályokat mindig az alkotmányos elvek alapján, az alkotmányos jogok megvalósítása és védelme céljából kell megalkotni, továbbá – a jogalkalmazás során – értelmezni. A tulajdonhoz és a tulajdon élvezetéhez, a haszonszedéshez, gyümölcsöztetéshez való jog ugyancsak alkotmányos jog, azonban – ütközés esetén – hierarchikusan alá van rendelve az élethez és egészséghez való jognak.
Az Alkotmánybíróság már számos határozatban foglalkozott az alkotmányos jog, esetünkben a tulajdonjog korlátozása alkotmányosságának kérdésével. Az „alkotmányos korlátozhatóságnak” két elvi feltétele pedig a korlátozás  szükségessége és arányossága. Szükséges a korlátozás, ha arra kényszerítő ok szolgáltat alapot, tipikusan ha valamelyik másik alapjog, alkotmányos érték vagy cél megvalósítása érdekében elkerülhetetlen. Az elérni kívánt célhoz viszonyítva arányos a korlátozás akkor, ha a korlátozással elérhető előny nagyobb, mint a miatta elszenvedett hátrány. 
A beteg vagy veszélybe került embernek elidegeníthetetlen és lényegét tekintve korlátozhatatlan joga, hogy orvosi ellátáshoz jusson. Az orvosi ellátáshoz jutást a sürgős szükségben vagy veszélyhelyzetben általában a mentőszolgálat biztosítja. Mód van azonban arra is, hogy a mentőszolgálat helyett a beteg akár maga, akár hozzátartozója segítségével jusson az egészségügyi intézménybe. Ennek leggyakoribb módja a kórháznak, rendelőnek magángépjárművel történő megközelítése. A vizsgálat vagy elhelyezés időtartamára azonban a gépjárművet parkírozni kell, ami mai viszonyaink között fokozott gondot jelent. A parkírozóhely meglelése, a parkolási díj megfizetése – a jelenlegi szabályozás szerint – az autósok gondja. 
2003-ban vizsgálatot folytattam egy konkrét panasz kapcsán (OBH 4152/2002.) a beteget szállító személygépkocsiknak az egészségügyi intézmények területére történő behajtásának korlátozásával kapcsolatban. A 2003-ban folytatott vizsgálatom tárgyát a saját, belső területtel rendelkező kórházak területére történő behajtás korlátozása képezte. A jelentésben tett ajánlásra adott válaszokból kiderült, hogy országszerte több kórháznak egyáltalán nincs belső területe. Különösen rossz a helyzet a főváros és a nagyobb városok belvárosaiban, ahol a kórházak területén alig van néhány parkolóhely, az egészségügyi intézmény környékén viszont a közutat fenntartó önkormányzat kizárólag fizető parkolókat létesített.
2. Az élethez és a legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez fűződő alkotmányos jog az egészségügyi jogszabályokban.
Az egészségügyről szóló 1997. évi CLIV. törvény  (a továbbiakban: Eütv.) 7. § (1) bekezdése kimondja, hogy minden betegnek joga van - jogszabályban meghatározott keretek között - az egészségi állapota által indokolt, megfelelő, folyamatosan hozzáférhető és megkülönböztetés nélküli egészségügyi ellátáshoz. Folyamatosan hozzáférhető az ellátás, amennyiben az egészségügyi ellátórendszer működése napi 24 órán keresztül biztosítja annak igénybe vételét.
Az Eütv. rögzíti a sürgős szükség fogalmát: az egészségi állapotban bekövetkezett olyan változás, amelynek következtében azonnali egészségügyi ellátás hiányában a beteg közvetlen életveszélybe kerülne, illetve súlyos vagy maradandó egészségkárosodást szenvedne, illetőleg a veszélyeztető állapot fogalmát: az az állapot, amelyben az azonnali intézkedés hiánya a beteg vagy más személy életét, testi épségét vagy egészségét közvetlenül fenyegető helyzetet eredményezne, illetőleg a környezetére közvetlen veszélyt jelentene. Általános hatállyal rögzíti ugyanakkor a tv., hogy mindenki köteles tiszteletben tartani mások jogait egészségük megőrzéséhez és védelméhez, a betegségek megelőzéséhez és a gyógyuláshoz [5. § (2) bek.], illetőleg, hogy kötelessége tartózkodni minden olyan magatartástól és tevékenységtől, amely a társadalmilag elfogadható kockázati szinten felül, köztudottan mások egészségét veszélyezteti [5. § (3) bek. d) pont]. Végül a tv. a 6. §-ban kimondja, hogy minden betegnek joga van sürgős szükség esetén az életmentő, illetve a súlyos vagy maradandó egészségkárosodás megelőzését biztosító ellátáshoz, valamint fájdalmának csillapításához és szenvedéseinek csökkentéséhez.
Az Eütv. pontosan definiálja a mentés és a betegszállítás fogalmát, illetve eseteit. 
A mentés az azonnali egészségügyi ellátásra szoruló betegnek a feltalálási helyén, mentésre feljogosított szervezet által végzett sürgősségi ellátása. A beteg különösen azokban az esetekben szorul azonnali egészségügyi ellátásra, amikor személyi sérüléssel járó baleset éri, valamint életveszély vagy annak gyanúja áll fenn, továbbá azokban heveny vagy riasztó tünetekkel járó esetekben, ha a sürgősségi ellátás elmaradása életveszélyhez, maradandó egészségkárosodáshoz vagy a gyógyulás elhúzódásához vezethet. Azonnali ellátásra szorul a beteg szülészeti esemény során, valamint ha az erős fájdalom vagy egyéb súlyos heveny tünet csillapítása sürgős orvosi beavatkozást igényel. Mentésnek minősül továbbá az orvos által rendelt sürgős (azonnali és egy órán belüli), illetve sürgősségtől függetlenül a mentési készenlétet igénylő őrzött szállítás is.
A kötelező egészségbiztosítás ellátásairól szóló 1997. évi LXXXIII. törvény értelmében a biztosított jogosult - beutalás szerinti intézményben végzendő - orvosi vizsgálata vagy gyógykezelése, illetve egészségügyi intézményből tartózkodási helyére történő elbocsátása céljából betegszállításra, amennyiben egészségi állapota miatt szállítása másként nem oldható meg, és a szállításra a beutalásra jogosult orvos rendelése alapján kerül sor, továbbá a szállítás külön jogszabályban foglalt kúraszerű kezelés céljából történik. A biztosított jogosult a külön törvényben meghatározott mentésre is.
A betegszállítás célja, hogy az orvos rendelése alapján biztosítsa az egészségügyi ellátáshoz való hozzáférést abban az esetben, ha az egészségügyi ellátás elérhetősége másként nem biztosítható, így különösen, ha a beteg mozgásában korlátozott, járóképtelen, vagy egészségi állapota kizárja a szokványos közlekedési eszközök használatát, továbbá fertőzésveszély vagy kóros magatartása miatt közforgalmú járművet nem vehet igénybe. Összességében mindazokban az esetekben, amikor az ellátásának eredményességét a szokványos közlekedési eszközök igénybevételéből eredő késedelem vagy más tényező veszélyeztetné. A törvény szerint betegszállítás a gyógyintézetből elbocsátott beteg otthonába történő szállításakor is igénybe vehető, amennyiben a beteg az előbbiekben említett okok miatt a gyógyintézetet nem tudja elhagyni, vagy tömegközlekedési eszköz az adott időben nem áll a beteg rendelkezésére.
A felhívott törvény külön nevesíti azokat az eseteket, amikor különösen szükség van a beteg mentőautóval (gépjárművel) történő szállítására. A betegszállítás egyik, de nem utolsó sorban elengedhetetlen célja annak megelőzése, hogy a beteg ellátásának eredményességét a szokványos közlekedési eszközök igénybevételéből eredő késedelem vagy más tényező ne veszélyeztesse.
A törvényben biztosított mentés, illetve betegszállítás igénybe vétele olyan lehetőség, ami nem zárja ki azt, hogy bárki, leggyakrabban a személygépkocsival rendelkező hozzátartozó, a hosszas várakozási idő kiküszöbölése érdekében a beteget az egészségügyi intézménybe szállítsa. (Az országgyűlési biztosok immár közel egy évtizedes vizsgálati gyakorlatában meglehetősen gyakoriak azok a beadványok, amelyekben a panaszosok a késedelmesen érkező mentőszolgáltatást sérelmezik. Ezekben az esetekben a sérelem oka leggyakrabban a mentőszolgálat túlterheltségére, kapacitáshiányára és nem utolsó sorban pénzügyi okokra vezethető vissza.)
Az egészségügyi törvény már idézett 7. §-ában deklarált alapvető emberi jogok semmilyen módon nem korlátozhatóak. A felhívott törvényi rendelkezés a deklarált alapjogok érvényesülését, jelen esetben az egészségügyi ellátáshoz való hozzáférést nem teszi – nem is teheti – függővé attól, hogy a beteg mentővel, avagy személygépkocsival érkezik-e az egészségügyi szolgáltatóhoz.
3. Az élethez és a legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez fűződő alkotmányos jog védelme a Polgári Törvénykönyv által.
A Polgári Törvénykönyv 75. § (1) bekezdése szerint a személyhez fűződő jogokat mindenki köteles tiszteletben tartani. E jogok a törvény védelme alatt állnak. A 76. § kimondja, hogy a személyhez fűződő jogok sérelmét jelenti különösen … a testi épség, az egészség, valamint … az emberi méltóság megsértése.
A jelentés IV. 1. pontjában kifejtettek szerint az élethez való jog az alkotmányos jogok csúcsán álló, elidegeníthetetlen, abszolút alapjog. Arra is rámutattam, hogy az alkotmányos alapjogokat az állam alacsonyabb szintű jogszabályokkal védi. Közvetlenül az Alkotmány alatt helyezkedik el, és számos alkotmányos alapjog védelméről gondoskodik a maga általános – és alacsonyabb rendű szabályozás esetén szubszidiárius – szabályaival a Polgári Törvénykönyv (továbbiakban: Ptk.)
Szabályozza a Ptk. az ún. szükséghelyzet fogalmát. A szükséghelyzet szabálya alkalmazandó az élethez és a legmagasabb szintű egészséghez fűződő alkotmányos alapjogok védelme érdekében is. A Ptk. szabálya szerint a másnak életét, testi épségét vagy vagyonát közvetlenül fenyegető és más módon el nem hárítható veszély (szükséghelyzet) esetében a tulajdonos köteles tűrni, hogy dolgát a szükséghelyzet megszüntetése végett a szükséges mértékben igénybe vegyék, felhasználják, illetőleg abban kárt okozzanak [107. § (1) bek.]. A (2) bekezdés szerint a tulajdonos a szükséghelyzetbe került személytől kártalanítást, attól pedig, aki a szükséghelyzet megszüntetése során indokolatlanul nagy kárt okozott, kártérítést követelhet.
A Ptk. tehát megengedi a szükséghelyzetbe került embernek, hogy más dolgát a szükséghelyzet elhárítása érdekében és az ahhoz szükséges mértékben, jogszerűen igénybe vegye, felhasználja. 
Álláspontom szerint vitán felül áll, hogy a parkolási társaság hasznosításában álló parkolóhelyek a szükséghelyzet elhárítására felhasználható dolognak, mégpedig az önkormányzati tulajdonban álló úttest mint közterület részeinek (darabjainak) minősülnek. Sokkal nehezebb megállapítani, hogy mely esetben állapítható meg a szükséghelyzet fennállta. A Ptk. a szükséghelyzet meghatározásánál veszélyre utal, mely más személy életét vagy testi épségét fenyegeti. Orvosi szakkérdés, illetőleg a bírói gyakorlatra vár annak kidolgozása, hogy a parkoló társaságnak a tulajdonában vagy használatában álló parkolóhelyek más általi ingyenes felhasználását milyen egészségi veszélyeztetettség esetén kell eltűrnie. Mindehhez az egészségügyi törvény szabályi nyújtanak segítséget. A Polgári Törvénykönyvnek a szükséghelyzetre vonatkozó szabálya az általános szabály, melyhez képest az egészségügyről szóló tv. (Eütv.) fent idézett pontjai képezik a különös szabályt. Ebből az következik, hogy ha az Eütv. értelmező rendelkezései szerinti helyzet fennáll, akkor a veszélyhelyzetbe került személy és hozzátartozója (kísérője) jogosult a Ptk.-ban rögzített szükséghelyzet tényállásában részére alanyi jogként rögzített igénybe vételre (használatra).
Az egyedi eset elbírálásához természetesen az adott helyzet valamennyi körülményének megfelelő értékelését kell elvégezni. Így számításba kell venni a beteg állapotát, járási képességét, korát, beszámítási képességét, a betegség természetét, akut vagy heveny lefolyású mivoltát, az igénybe veendő kezelés, vizsgálat sajátosságait, a betegnek a vizsgálatot követő várható állapotát, a vizsgálat tartamát stb. 
A törvény természetesen nem juttat korlátok nélküli felhasználási jogot, hiszen ebben az esetben is érdekek és helyzetek összeméréséről van szó: amennyi jogosultságot állapítunk meg az egyik oldalon, akkora korlátozást kell elszenvedni a másik oldalon. A korlátozás jelen esetben a szükséges mértékben történő felhasználásra vonatkozó jog biztosítása. Megint csak az egyedi helyzet beható vizsgálatával lehet megnyugtatóan eldönteni, hogy a felhasználás mely mértéke szükséges. A legfontosabb összetevő ebben az aspektusban az, hogy az igénybevételt arra a minimális időszakra kell korlátozni, amely az egészségügyi intézményben tartózkodás céljára indokolt volt. 
Felhívom a figyelmet: a használat tűrésére vonatkozó tulajdonosi (használói, haszonbérlői), azaz a parkoló társaságot terhelő kötelezettség tekintetében nincs összemérési kötelezettség, sem lehetőség, tekintettel arra, hogy nem mások vagyonában, hanem más személy életét és testi épségét fenyegető veszélyhelyzetről van szó [107. § (1) bek. második mondat]. Álláspontom szerint szükséghelyzetbe került személynek kell tekinteni mind a beteget, mind az őt szállító személyt. 
További feltétel, hogy a veszély más módon el nem hárítható legyen. Ilyen elhárítási mód, mely kizárja a parkoló társaság által hasznosított parkolóhely igénybevételét pl. a kórház területére történő behajtás lehetősége, vagy az ingyenes – és a betegnek a kórházba juttatására azonos módon alkalmas – parkoló szabad rendelkezésre állása. Különös méltánylást érdemlő eseteket ide nem véve, az is a jogszerű felhasználás kizártságát eredményezi, ha pl. a mentővel a kórházba szállított személy kíséretében önállóan érkező hozzátartozó foglalja el – fizetés nélkül – a fizető parkolóhelyet. 
A Ptk. rendelkezése szerint a tulajdonos a szükséghelyzetbe került személytől kártalanítást követelhet. Tekintettel a károkozás jogos voltára, a tankönyvi megállapításokkal egybecsengően az az álláspontom, hogy itt az általános kártérítési szabályoktól eltérő kockázat- és teherviselési szabályok irányadók. A kártalanításra okot adó jogszerű károkozás után a tulajdonos ugyanis csak a dologi kár, illetőleg az okozott tényleges kár megtérítését igényelheti a szükséghelyzetbe került személytől. Ez a polgári jogi terminológiában a dologban okozott kárt jelenti (damnum emergens), az elmaradt haszon (lucrum cessans) és a költségek megtérítésének kötelezettsége ezen kívül esik. Tekintettel az igénybe vett közterület mint ingatlan dolog jellegére, tényleges kár, azaz a közterületi ingatlanban beállott értékcsökkenés [Ptk. 355. § (4) bek.] nincs, ezért a szükséghelyzetbe került személy kártalanításra utólag sem kötelezhető. 
Az előző bekezdésben azt fejtettem ki, hogy a polgári jog szerint az adott helyzetben díjfizetési (elmaradt haszonfizetési) kötelezettség a parkolóhelyet igénybe vevőt nem terheli. E következtetés levezethető a szükséghelyzetben történő parkolás mint eszközcselekmény által lehetővé tett célcselekmény alkotmányos helyzetéből is. A jelentésben is kifejtetteknek megfelelően ugyanis az államot, illetőleg a helyi önkormányzatot egészségügyi (alap-) ellátási kötelezettség terheli. E kötelezettség teljesítéséért, azaz az állam által biztosított szolgáltatások igénybevételéért – a járulékfizetési kötelezettséget ide nem értve – ellenszolgáltatás, ellenérték, díjazás nem jár [ld. a térítésmentesen igénybe vehető egészségbiztosítási szolgáltatások felsorolásáról, a kötelező egészségbiztosítás ellátásairól szóló 1997. évi LXXXIII. tv. II. fejezet 1. címében, továbbá az Ötv. 8. § (4) bekezdését]. Alkotmányos kötelezettsége ugyanakkor az államnak, hogy az egészségügyi ellátást el is érje minden sürgős szükségben vagy veszélyeztető állapotban lévő rászoruló [Eütv. 6. §; az állam objektív, intézményes életvédelmi kötelezettségére ld. a 64/1997. (XII. 17.) AB határozatot (I. abortuszhatározat)]. Valójában tehát az, aki saját gépkocsival utazik sürgősségi orvosi ellátás, vizsgálat céljára, az államot tehermentesíti, az állam kötelezettségét vállalja át. A mentőszállítást is térítésmentesen végzi (végezné) az állam, a mentőnek nem kell parkolási díjat fizetnie. A gazdaságossági szempontok szerint pedig az állam megtakarít azzal, ha a sürgős ellátásra jogosult személy magántulajdonú gépkocsival megy el az ellátást igénybe venni, hiszen a mentőszolgáltatást így nem veszi igénybe, kapacitását nem foglalja le. Valamennyi megfontolás tehát arra a helyes következtetésre vezet, hogy – szükséghelyzetben, sürgős szükségben – a közterületen való parkolásért nem kell fizetni, kártalanítás formájában sem.
Sajátossága lesz az így kialakult jogviszonynak, hogy a szükséghelyzetbe került személynek a kórházi (rendelőintézeti, más egészségügyi intézményben tett) látogatásáról – a parkolótársaság képviselőjének felhívására – igazolást (kórházi zárójelentés, vizsgálati igazolás, megjelenési igazolás stb.) kell bemutatnia, ha ezt megtette, akkor azt az ellenkező bizonyításáig [tekintettel a szóban forgó alkotmányos jogokra és a Ptk.-nak a személyhez fűződő jogokat védő 75. § (1) bekezdés második mondata és a 76. §-a szabályaira] a szükséghelyzet fennálltát, így a jogszerű igénybevételt bizonyítottnak kell venni. Nincs a parkolótársaság azonban elzárva attól, hogy bizonyítsa: a szükséghelyzet valójában nem állt fenn és a parkolóhelyet igénybe vevő személy jogosulatlanul hivatkozik a törvényi szabályozásra, illetőleg, hogy veszélyhelyzet elhárításához képest aránytalan volt az igénybevétel. 
Megállapítom, hogy a kimondott alkotmányos és polgári jogi alapelveknek megfelelően kijelölt területen mind az önkormányzat, mind a parkolási társaság szabadságot élvez olyan ellenőrző szabályok kialakítására, melyek hatékonyan akadályozzák az indokolatlan és jogosulatlan igénybevételt, ami esetleg épp a rászoruló, szükséghelyzetbe került személyek parkolását veszélyeztetné, illetőleg lehetetlenítené el. Ezirányú ellenőrzés kialakítása az alkotmányos jogok védelme érdekében az állami, önkormányzat szerveknek egyben kötelességük is. Az önkormányzatnak kell tehát gondoskodnia arról, hogy a parkolási társaság általános szerződési feltételeiben, üzletszabályzatában, illetőleg eljárási- vagy ügyrendjében megfelelő, garanciális szabályokat alakítson ki az egészségügyi intézmények előtti parkolók – szükséghelyzetben történő – elfoglalásának ellenőrzésére. Az önkormányzat rendeletben szabályozhatja az igénybevétel céljára biztosítandó férőhelyeket és az igénybevétel rendjét, az ellenőrzési szabályokkal és szankciókkal együtt. Megjegyzem, hogy a fenti megállapítások természetesen a kerékbilincs felhelyezésének korlátját is képezik a fenti „egészségügyi szükséghelyzetekben”.

4. Az élethez és a legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez fűződő alkotmányos jog a közlekedés rendjének szabályozása, az önkormányzati feladat- és hatáskör tükrében.
A közúti közlekedésről szóló 1988. évi I. törvény (a továbbiakban: Kötv.) 9. § (2) bekezdése szerint a közúti közlekedéssel összefüggő önkormányzati feladatok ellátásáról a helyi önkormányzat képviselő-testülete gondoskodik. Ugyanezen törvény 15. § (2) bekezdése akként rendelkezik, hogy közút területén vagy a közút területén kívüli közterületen létesített, illetőleg kijelölt várakozó helyen a közút kezelője díj és pótdíj szedését rendelheti el.
Az AB álláspontja szerint „a közintézmények, a köz-, illetve egyéb szolgáltatást nyújtó szervezetek, a kereskedelmi célú üzletek forgalmi szempontból előnyös elhelyezése, jó megközelíthetősége olyan közérdeknek minősül, amelynek érdekében az ingatlan-tulajdonjognak … a korlátozása nem alkotmányellenes.” [27/2000. (VII. 6.) AB határozat.]
Az önkormányzati rendeletalkotásnak az Alkotmány 44/A. § (2) bekezdésében megfogalmazott korlátja az, hogy nem lehet ellentétes a magasabb szintű jogszabállyal. Az önkormányzati rendelet tartalmára a helyi önkormányzatokról szóló 1990. évi LXV. törvény (a továbbiakban: Ötv.) 16. § (1) bekezdésében foglaltak az irányadók, amely szerint a képviselő-testület a törvény által nem szabályozott helyi társadalmi viszonyok rendezésére, továbbá törvény felhatalmazása alapján annak végrehajtására alkothat önkormányzati rendeletet.
Több AB határozat is foglalkozott az önkormányzatok rendeleteiben kialakított parkolási gyakorlattal. Az Alkotmánybíróság a parkolással összefüggő indítványok vizsgálatánál több döntésében is elemezte az önkormányzati feladat- és hatásköröket, így a 712/B/1996. AB határozatában kimondta, hogy az önkormányzat mérlegelési jogkörébe tartozik, hogy a tulajdonában lévő területeken belül mely övezetben és időszakban létesít fizetési kötelezettséggel járó parkolóhelyet. 
Az AB a gépjárművel való rendelkezési és használati jog korlátozását közérdekűnek, alkotmányossági szempontból elfogadhatónak tekintette, s felhívta a figyelmet arra, hogy "a korlátozott várakozási övezet kialakításának alapvető célja ... a fontos közintézmények gépkocsival való megközelítése viszonylag rövid, maximált időtartamú parkolással minél több személy számára". (1256/H/1996. AB határozat, ABH 1996. 789.) 
Az utak forgalmi rendje kialakításának részletes szabályait egyrészt a közúti közlekedés szabályairól szóló 1/1975. (II.5.) KPM-BM együttes rendelet (KRESZ), másrészt az utak forgalomszabályozásáról és a közúti jelzések elhelyezéséről szóló 20/1984. (XII. 21.) KM rendelet (a továbbiakban: Rendelet) határozza meg. A forgalomszabályozásra és a KRESZ-ben meghatározott közúti jelzések elhelyezésére vonatkozó részletes szabályokat, valamint az egyes fogalmak meghatározását a Rendelet mellékleteként kiadott Forgalomszabályozási Műszaki Szabályzat (a továbbiakban: FMSZ) tartalmazza.
A megállás, várakozás részletes szabályait az FMSZ 35. fejezete pontosan meghatározza. Így többek között a várakozási tilalom hatálya alól felmentett járművek meghatározott körét feltüntető kiegészítő tábla minisztériumok, országos hatáskörű szervek, diplomáciai testületek, területi közigazgatási szervek, önkormányzatok polgármesteri hivatalai, igazságügyi szervek, fegyveres erők és rendvédelmi szervek, valamint humán egészségügyi feladatokat ellátó szervezetek (kórházak, orvosi rendelőintézetek, elsősegélynyújtó helyek) székházainál, azok homlokzatának hosszában helyezhető el e szervek járműveinek a várakozási tilalom hatálya alóli mentesítése érdekében. A kiegészítő táblán egyértelművé kell tenni, ha a mentesítés kiterjed az ott dolgozók vagy az oda ügyintézésre érkezők személygépkocsijaira is.
Ahol a rendelkezésre álló várakozóhelyek számához viszonyítva rendszeresen sok jármű kíván várakozni és a várakozások túlnyomó többsége rövid tartamú, a meghatározott időtartamot meghaladó várakozást kell megtiltani. Ez történhet a KRESZ 15. §-ának (5) bekezdésében említett táblával kiegészített "Várakozni tilos" jelzőtáblával, továbbá a várakozást ellenőrző óra működtetésének elrendelésével – ez esetben a várakozást ellenőrző órát minden várakozóhelyhez el kell helyezni - (KRESZ 113. ábra), valamint tárcsa használatának elrendelésével (KRESZ 114. ábra).
A vizsgált kérdéskörben nem hagyható figyelmen kívül az az igény sem, hogy az egészségügyi intézmények környékén is éppen az egészségügyi ellátás zavartalansága érdekében a gépjárművek forgalmát és a várakozást – akár várakozási díj megállapításával – szabályozni kell. 
A közlekedés biztonsága, szervezettsége és folyamatossága olyan alkotmányos védelmet igénylő közérdek, amelynek a megvalósulása érdekében a közútkezelő önkormányzat számos korlátozás elrendelésére jogosult, így többek között bizonyos övezetekben a maximális parkolási időtartam előírására, amelyhez szorosan kapcsolódik a várakozási engedélyek lakossági, intézményi, áruszállítási-szolgáltatási, behajtási engedélyek/kedvezmények, mentesítések feltételeinek a meghatározása is.
Az egészségügyi ellátáshoz való hozzáférés a szolgáltató intézménybe való korlátozás nélküli bejutással veszi kezdetét. A hozzáférés korlátozását jelentheti többek között, ha az intézmény saját belső területtel rendelkezik és a beteget csak külön feltételekkel engedik be személygépkocsival az intézményi területre (ld. OBH 4152/2002. számú ügy). A hozzáférés korlátozását jelenti az is, ha az intézmény nem rendelkezik saját, belső területtel, ezért az intézménybe való bejutás közvetlenül a közterületről, közútról történik, és a megállási/várakozási tilalom még a fent idézett esetekben sem teszi lehetővé az intézmény előtt az oda érkező, avagy hazaszállítandó betegeknek a gépjárműbe való ki- és beszállását.
A megállás és várakozás korlátozását azonban úgy kell megoldani, hogy az nem lehet ellentétes a közterületre nyíló intézmény funkciójával, jelen esetben az élethez és egészséghez való jog veszélyeztetésével senkit nem korlátozhat az egészségügyi szolgáltatáshoz való hozzáférésben. Az intézmény előtt – a betegszállító gépjárművekhez hasonlóan – néhány korlátozott idejű várakozóhely kialakításával biztosítani kell a személygépkocsival „teljesített” mentés és betegszállítás lehetőségét is. 
Vizsgálatom során a felhívott jogszabályok figyelembe vételével, és az Alkotmánybírósági határozatokkal összhangban megállapítottam, hogy azokban az esetekben, amikor a beteg azonnali egészségügyi ellátásra szorul, továbbá állapotánál fogva az egészségügyi ellátás elérhetősége csak gépjárművel biztosítható, és az egészségügyi szolgáltató közvetlenül a közútról érhető el, az intézmény előtti közterületen elrendelt általános megállási és várakozási tilalom a lehető legmagasabb szintű testi és lelki egészéghez való alkotmányos jog sérelmének a közvetlen veszélyét idézheti elő. 

Ajánlás.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény 20. § (1) bekezdésében kapott jogkörömben, a jelentésben feltárt visszásság orvoslása érdekében ajánlást teszek a belügyminiszternek, valamint a gazdasági és közlekedési miniszternek.
I. Felkérem a belügyminisztert, hogy 
a) tekintettel az alkotmányos joggal kapcsolatos visszásságot okozó jelenség országos jellegére, gondoskodjon arról, hogy jelentésem (vagy annak szerkesztett változata) valamennyi helyi önkormányzathoz, valamint a Közlekedési Főfelügyelethez eljusson; 
b) a belügyminiszter feladat- és hatásköréről szóló 150/2002. (VII. 2.) Korm. r. 6. § a) pontja és 8. §-ában kapott felhatalmazás, valamint a közúti közlekedésről szóló 1988. évi I. tv. 8. § (1) bekezdésében a helyi önkormányzatok javára megállapított közlekedés-szervezési, igazgatási hatáskörében eljárva kezdeményezze, hogy a helyi önkormányzatok – a területükön elhelyezkedő, illetőleg általuk fenntartott, sürgősségi ellátást biztosító egészségügyi intézményekkel egyetértésben – 
(i) jelöljenek ki olyan parkolási területet, melyen a jelentésben foglalt feltételek fennállta esetén díjmentesen megállhatnak/várakozhatnak a sürgősségi betegszállítást végző magánautósok; 
(ii) ennek érdekében módosítsák a parkolási társaságokkal kötött szerződéseiket, illetőleg a parkolási társaságokra vonatkozó szabályozásukat;
c) a gazdasági és közlekedési miniszterrel együttműködve, gondoskodjon arról, hogy a helyi önkormányzatok képviselő testületei vizsgálják felül az egészségügyi intézmények előtti közterületen elrendelt megállási/várakozási tilalmat, és alakítsanak ki az egészségügyi intézmény sürgősségi szerepének megfelelő forgalmi rendet. 
II. Felkérem a gazdasági és közlekedési minisztert, hogy a belügyminiszterrel együttműködve a 231/1997. (XII. 12.) Korm. r. 1. § (1)-(2) bekezdése alapján gondoskodjon az egészségügyi intézmények előtti közterületen elrendelt megállási/várakozási tilalmak szakmailag megfelelő felülvizsgálatáról és a jelentésben foglaltaknak megfelelő, az egészségügyi ellátáshoz hozzáférést biztosító forgalmi rend kialakításáról.

Budapest, 2004. július 20.

Lenkovics Barnabás sk.

Függelék

A Polgári Törvénykönyvről szóló 1959. évi IV. törvény.
107. § (1) Másnak életét, testi épségét vagy vagyonát közvetlenül fenyegető és más módon el nem hárítható veszély (szükséghelyzet) esetében a tulajdonos köteles tűrni, hogy dolgát a szükséghelyzet megszüntetése végett a szükséges mértékben igénybe vegyék, felhasználják, illetőleg abban kárt okozzanak. Más vagyonát fenyegető szükséghelyzet esetében ez a kötelezettség a tulajdonost csak akkor terheli, ha a fenyegető kár előreláthatóan jelentős mértékben meghaladja azt a kárt, amely a tulajdonost a behatás következtében érheti.
(2) A tulajdonos a szükséghelyzetbe került személytől kártalanítást, attól pedig, aki a szükséghelyzet megszüntetése során indokolatlanul nagy kárt okozott, kártérítést követelhet.

Az egészségügyről szóló 1997. évi CLIV. törvény
Alapelvek
2. § (2) Az egészségügyi szolgáltatások igénybevétele során érvényesülnie kell az esélyegyenlőségnek.
[…]
7. § (1) Minden betegnek joga van - jogszabályban meghatározott keretek között - az egészségi állapota által indokolt, megfelelő, folyamatosan hozzáférhető és megkülönböztetés nélküli egészségügyi ellátáshoz.
[…]
(3) Folyamatosan hozzáférhető az ellátás, amennyiben az egészségügyi ellátórendszer működése napi 24 órán keresztül biztosítja annak igénybevehetőségét.
5. § (3) Mindenkinek
e) kötelessége - a tőle elvárható módon - segítséget nyújtani és a tudomása szerint arra illetékes egészségügyi szolgáltatót értesíteni, amennyiben sürgős szükség vagy veszélyeztető állapot fennállását észleli, illetve arról tudomást szerez.
Az egészségügyi ellátáshoz való jog
6. § Minden betegnek joga van sürgős szükség esetén az életmentő, illetve a súlyos vagy maradandó egészségkárosodás megelőzését biztosító ellátáshoz, valamint fájdalmának csillapításához és szenvedéseinek csökkentéséhez.

Mentés
94. § (1) A mentés az azonnali egészségügyi ellátásra szoruló betegnek a feltalálási helyén, mentésre feljogosított szervezet által végzett sürgősségi ellátása, illetve az ehhez szükség szerint kapcsolódóan - az egészségi állapotának megfelelő ellátásra alkalmas - legközelebbi egészségügyi szolgáltatóhoz történő szállítása, valamint a szállítás közben végzett ellátása (a továbbiakban: mentés).
(2) A beteg azonnali egészségügyi ellátásra szorul
a) személyi sérüléssel járó baleset, tömeges baleset, katasztrófa esetén,
b) ha életveszély vagy annak gyanúja áll fenn,
c) heveny vagy riasztó tünetekkel járó esetekben, ha a sürgősségi ellátás elmaradása életveszélyhez, maradandó egészségkárosodáshoz vagy a gyógyulás elhúzódásához vezethet,
d) szülészeti esemény során,
e) ha az erős fájdalom vagy egyéb súlyos heveny tünet csillapítása sürgős orvosi beavatkozást igényel,
f) heveny tudatzavar esetén, ideértve az ittasság miatti tudatzavart is,
g) veszélyeztető állapot vagy annak gyanúja esetén.
(3) A (2) bekezdésben foglalt esetekben bárki jogosult a mentés kezdeményezésére.
(4) Mentésnek minősül továbbá
a) az orvos által rendelt sürgős (azonnali és egy órán belüli), illetve sürgősségtől függetlenül a mentési készenlétet igénylő őrzött szállítás,
[…]
95. § A mentés igénybevételéhez való jog a Magyar Köztársaság területén - állampolgárságra vagy egészségbiztosítási jogviszony fennállására való tekintet nélkül - mindenkit megillet.
96. § (1) A mentés biztonságos, egységes és összehangolt működéséhez szükséges feltételrendszer biztosítása és megszervezése állami feladat.
(2) A mentés feladatait az ország egész területére kiterjedően az Országos Mentőszolgálat (a továbbiakban: OMSZ), valamint - a működési engedélyben meghatározottak szerint - más, mentésre feljogosított szervezetek látják el az OMSZ koordinálása mellett.
Betegszállítás
97. § (1) A betegszállítás célja, hogy az orvos rendelése alapján biztosítsa az egészségügyi ellátáshoz való hozzáférést abban az esetben, ha az egészségügyi ellátás elérhetősége másként nem biztosítható, így különösen, ha a beteg
a) csak speciális testhelyzetben szállítható;
b) betegsége miatt szállítása közben felügyeletet igényel;
c) mozgásában korlátozott, járóképtelen, vagy egészségi állapota kizárja a szokványos közlekedési eszközök használatát;
d) fertőzésveszély vagy kóros magatartása miatt közforgalmú járművet nem vehet igénybe;
e) ellátásának eredményességét a szokványos közlekedési eszközök igénybevételéből eredő késedelem vagy más tényező veszélyeztetné.
(2) A betegszállítás az (1) bekezdésben foglaltakon túl a gyógyintézetből elbocsátott beteg otthonába történő szállításakor is igénybe vehető, amennyiben
a) a beteg a (1) bekezdés a)-c) pontjai szerinti okok miatt a gyógyintézetet nem tudja elhagyni, vagy
b) tömegközlekedési eszköz az adott időben nem áll a beteg rendelkezésére.

A helyi önkormányzatok feladatai
152. § (1) A települési önkormányzat az egészségügyi alapellátás körében gondoskodik:
a) a háziorvosi, házi gyermekorvosi ellátásról,
b) a fogorvosi alapellátásról,
c) az alapellátáshoz kapcsolódó ügyeleti ellátásról,
d) a védőnői ellátásról,
e) az iskola-egészségügyi ellátásról.
(2) A települési önkormányzat képviselő-testülete megállapítja és kialakítja az egészségügyi alapellátások körzeteit, több településre is kiterjedő ellátás esetén a körzet székhelyét.
(3) A helyi önkormányzat biztosítja a tulajdonában vagy használatában levő járóbeteg-szakellátást, illetőleg fekvőbeteg-szakellátást nyújtó egészségügyi intézmények működését.

A kötelező egészségbiztosítás ellátásairól szóló 1997. évi LXXXIII. törvény, egységes szerkezetben a végrehajtásáról szóló 217/1997. (XII. 1.) Korm. rendelettel
Betegszállítás, mentés
Ebtv. 17. § (1) A biztosított - beutalás szerinti intézményben végzendő - orvosi vizsgálata vagy gyógykezelése, illetve egészségügyi intézményből tartózkodási helyére történő elbocsátása céljából jogosult betegszállításra,
a) amennyiben egészségi állapota miatt szállítása másként nem oldható meg, és a szállításra beutalásra jogosult orvos rendelése alapján kerül sor,
b) a szállítás külön jogszabályban foglalt kúraszerű kezelés céljából történik.
(2) A biztosított jogosult a külön törvényben meghatározott mentés igénybevételére.

A közúti közlekedésről szóló 1988. évi I. törvény
A közúti közlekedéssel összefüggő állami feladatok
8. § (1) A közúti közlekedéssel összefüggő állami és önkormányzati feladatok:
a) a közúti közlekedés tervezése, fejlesztése, szabályozása és ellenőrzése;
9. § (2) A közúti közlekedéssel összefüggő önkormányzati feladatok ellátásáról a helyi önkormányzat képviselő-testülete gondoskodik.
[…]
33. § (1) A közút kezelői:
c) a helyi közutak tekintetében a helyi önkormányzat;
34. § (2) A közút forgalmi rendjét - ha jogszabály másként nem rendelkezik - a közút kezelője alakítja ki. 

Az utak forgalomszabályozásáról és a közúti jelzések elhelyezéséről szóló 20/1984. (XII. 21.) KM rendelet
Általános rendelkezések
Bevezető rendelkezések
1. § (2) A forgalomszabályozásra és a közúti közlekedés szabályairól szóló 1/1975. (II. 5.) KPM-BM együttes rendelet (a továbbiakban: KRESZ) 8-20. §-ában meghatározott közúti jelzések elhelyezésére vonatkozó részletes szabályokat, valamint az egyes fogalmak meghatározását az e rendelet mellékleteként kiadott Forgalomszabályozási Műszaki Szabályzat (a továbbiakban: FMSZ) tartalmazza.
Hatáskörök, feladatelhatárolások
2. § (1) Az utak forgalmának szabályozása - a 3. §-ban foglalt kivételekkel -, valamint a közúti jelzések elhelyezése, fenntartása, üzemeltetése és eltávolítása a (2)-(10) bekezdésben meghatározott kiegészítésekkel és kivételekkel az út kezelőjének a feladata.
35. Megállás, várakozás
35.1. Megállási, illetve várakozási tilalmat olyan helyen kell elrendelni, ahol a részben, vagy teljes egészében a forgalmi sávon megálló (várakozó) jármű a forgalomban jelentős fennakadást okozna. Megállási, vagy várakozási tilalom elrendelésénél figyelmet kell fordítani a tilalom alá eső terület közelében levő várakozási lehetőségekre.
35.2. Várakozási tilalom elrendelhető olyan helyen is, ahol az közérdekű rakodási tevékenység érdekében szükséges. Ilyen igény felmerülése esetén a "Várakozni tilos" jelzőtábla alatt a "Rakodóhely" kiegészítő tábla alkalmazásával rakodóhelyeket lehet kijelölni az üzletek áruellátásának biztosítása érdekében. […]
35.13. a) A várakozási tilalom hatálya alól felmentett járművek meghatározott körét feltüntető kiegészítő tábla minisztériumok, országos hatáskörű szervek, diplomáciai testületek, területi közigazgatási szervek, önkormányzatok polgármesteri hivatalai, igazságügyi szervek, fegyveres erők és rendvédelmi szervek, valamint humán egészségügyi feladatokat ellátó szervezetek (kórházak, orvosi rendelőintézetek, elsősegélynyújtó helyek) székházainál, azok homlokzatának hosszában helyezhető el e szervek járműveinek a várakozási tilalom hatálya alóli mentesítése érdekében. A kiegészítő táblán egyértelművé kell tenni, ha a mentesítés kiterjed az ott dolgozók vagy az oda ügyintézésre érkezők személygépkocsijaira.
35.14. Ahol a rendelkezésre álló várakozóhelyek számához viszonyítva rendszeresen sok jármű kíván várakozni és a várakozások túlnyomó többsége rövid tartamú, a meghatározott időtartamot meghaladó várakozást kell megtiltani. Ez történhet
a) a KRESZ 15. §-ának (5) bekezdésében említett táblával kiegészített "Várakozni tilos" jelzőtáblával,
b) várakozást ellenőrző óra működtetésének elrendelésével (KRESZ 113. ábra),
c) tárcsa használatának elrendelésével (KRESZ 114. ábra).
35.15. A 35.12 b) pontjában említett esetben a várakozást ellenőrző órát minden várakozóhelyhez el kell helyezni.
35.17. A "Megállni tilos" jelzőtábla (KRESZ 60. ábra) alá a járművek elszállíthatóságára utaló KRESZ 63/b. ábra szerinti kiegészítő tábla csak annak érdekében helyezhető el, hogy
b) a járműforgalmat vonzó intézmény ki- és bejárata, valamint az ahhoz vezető út zavartalanul megközelíthető legyen.
35.18. Korlátozott várakozási övezetnek olyan területet szabad kijelölni,
- amelynek teljes úthálózatán, az útterületen rendelkezésre álló várakozóhelyek száma a várakozási igényektől jelentősen elmarad, és az igények kielégítése csak időbeni korlátozással érhető el,
- amelynek környezetében a járművek várakozása az úttesten vagy útterületen kívül megoldható,
- ahol a kijelölt várakozóhelyek korlátozott idejű igénybevételének elrendeléséhez szükséges feltételek adottak,
- ahol a mozgáskorlátozottakat szállító gépkocsik részére a helyi igényeknek megfelelő számú várakozóhely kialakítására lehetőség van.
35.19. Várakozási övezetnek olyan területet szabad kijelölni, amelynek teljes úthálózatán az útterületen rendelkezésre álló várakozóhelyek száma a várakozási igényektől jelentősen elmarad, és az igények kielégítése csak feltételekkel érhető el. A várakozás feltételeit (időszak, időtartam, várakozási díj, díjfizetés módja) kiegészítő táblán kell jelezni.
35.20. Korlátozott várakozási övezet jelzőtáblákkal (KRESZ 61/a. ábra) együtt a KRESZ 63/c. ábra szerinti kiegészítő táblákat ott kell elhelyezni, ahol a várakozási szabályokat megszegők járművét kerékbilinccsel rögzíthetik.
t) Forgalomtechnikai feladatok: az úton a forgalmi rend kialakítása, valamint a forgalom szabályozása közúti jelzésekkel (közúti jelzőtáblákkal, útburkolati jelekkel), jelzőberendezésekkel, valamint egyéb forgalomtechnikai elemek felhasználásával.

Az egységes közlekedési hatósági szervezet feladat- és hatásköréről szóló 231/1997. (XII. 12.) Korm. rendelet
1. § (5) A Főfelügyelet és a KKF (Központi Közlekedési Felügyelet) illetékessége az egész ország területére kiterjed. A területi felügyeletek illetékessége - a hajózási hatósági ügyek kivételével - a megyékre, illetve a fővárosra terjed ki.
Az állami feladatként ellátandó alaptevékenység
4. § (3) A KKF és a területi felügyeletek:
b) figyelemmel kísérik a közutak és a közforgalom elől el nem zárt magánutak kezelői által kialakított forgalmi rendet, és ha a forgalom biztonsága vagy zavartalansága érdekében ez szükséges, kezdeményezik a forgalomszabályozás módosítását,

A közúti közlekedés szabályairól szóló1/1975. (II. 5.) KPM-BM együttes rendelet
A közúti közlekedés biztonsága és zavartalansága fontos társadalmi érdek. A biztonságos és zavartalan közlekedés alapvető feltétele, hogy a közlekedési szabályokat mindenki megtartsa és számíthasson arra, hogy azokat mások is megtartják. Emellett szükséges az is, hogy a közlekedés résztvevői előzékenyek és türelmesek legyenek egymással szemben.
Megállási és várakozási tilalmat jelző táblák
15. § (1) A járművek megállását vagy várakozását tiltó jelzőtáblák:
b) "Várakozni tilos" (61. ábra); a tábla azt jelzi, hogy várakozni tilos; a jelzőtábla alatt elhelyezett kiegészítő táblán levő felirat jelezheti, hogy a várakozási tilalom a járművek meghatározott körére nem terjed ki;
c) "Korlátozott várakozási övezet" (61/a. ábra); a tábla azt jelzi, hogy az úton "Korlátozott várakozási övezet vége" (61/b. ábra) tábláig a várakozás a 113. és 114. ábra szerinti kiegészítő táblán feltüntetett időtartamig, illetőleg feltételekkel engedélyezett.
 (5) Ha az (1) bekezdés b) pontjában említett jelzőtábla alatt elhelyezett kiegészítő tábla időtartamot jelöl meg, a jelzőtábla csak a megjelölt időtartamot meghaladó várakozást tiltja.
(6) Az (1) bekezdés b) pontjában említett jelzőtábla alatt kiegészítő tábla utalhat arra, hogy a várakozás kijelölt rakodóhely szabadon hagyása érdekében tilos. A kiegészítő tábla feltünteti azt az időszakot és távolságot is, amelyen a tilalom fennáll (61/c. ábra). Ilyen helyen az áruszállító jármű a folyamatos fel- és lerakodáshoz szükséges ideig maradhat; más jármű - akár 5 percnél hosszabb ideig is - akkor tartózkodhat, ha a vezető a járműnél marad és áruszállító jármű érkezésekor annak a rakodóhelyre való beállását haladéktalanul lehetővé teszi.
Megállás
40. § (9) A járdán a mozgáskorlátozott személy (illetőleg az őt szállító jármű vezetője) járművével és a betegszállító gépjármű a (8) bekezdésben említett egyéb feltételek fennállása esetén akkor is megállhat, ha a megállást jelzőtábla vagy útburkolati jel nem engedi meg.
Várakozás
41. § (1) A 40. § rendelkezéseit értelemszerűen alkalmazni kell a várakozásra is.
 (3) A mozgáskorlátozott személy (illetőleg az őt szállító jármű vezetője) járművével és a betegszállító gépjármű olyan helyen is várakozhat, ahol a várakozást jelzőtábla (61. ábra) tiltja. Korlátozott várakozási övezetben és várakozási övezetben a mozgáskorlátozott személy vagy az őt szállító jármű vezetője a járművével és - az (5) bekezdésben foglaltak szerint, tárcsa használatával egy óra időtartamig - a betegszállító gépjármű a várakozást ellenőrző órával (parkométerrel) vagy jegykiadó automatával ellátott várakozóhelyen, ellenőrző óra vagy jegykiadó automata működtetése nélkül is várakozhat. A kijelölt rakodóhelyre vonatkozó rendelkezés [15. § (6) bekezdése] azonban e járművekre is irányadó.
(4) Várakozást ellenőrző óránál munkanapon 8 és 18 óra, szombaton 8 és 14 óra között - ha pedig jelzőtábla [17. § (1) bek. e) pont] ettől eltérő időszakot jelöl meg, ebben az időszakban - csak az óra működtetésével és legfeljebb az órával jelzett időtartamig szabad várakozni. Lejárt órát a jármű eltávozása nélkül ismételten működésbe hozni tilos.
(5) Ahol jelzőtábla meghatározott időtartamú várakozást enged [17. § (1) bek. e) pont], a várakozás megkezdésének időpontját a járművön - gépkocsi esetében a jármű szélvédő üvege mögött - elhelyezett tárcsán jelezni kell. A tárcsa jelzését a jármű eltávozása nélkül megváltoztatni tilos.
 (8) A sürgősségi orvosi ellátáshoz kiadott várakozási engedéllyel (161. ábra) megjelölt személygépkocsi vezetője - amennyiben a várakozás egyéb módon nem lehetséges -
a) a 15. § (1) bekezdése b) pontjában, és
b) a 40. § (8) bekezdése a), b) és d) pontjaiban
meghatározott rendelkezéseket figyelmen kívül hagyhatja.
(9) A sürgősségi orvosi ellátást végző orvost az Állami Népegészségügyi és Tisztiorvosi Szolgálat jelöli ki, részére a várakozási engedélyt - külön jogszabályban meghatározott rájegyzésekkel - a települési önkormányzat jegyzője (főjegyző) adja ki.
III. A közúti forgalommal kapcsolatos fogalmak
d) Megállás: járművel a be- és a kiszálláshoz, vagy a folyamatos fel- és lerakáshoz szükséges ideig, illetőleg - ha a vezető a járműnél marad - egyéb okból legfeljebb 5 percig történő egy helyben tartózkodás.
e) Várakozás: járművel a megállásnál hosszabb ideig történő egyhelyben tartózkodás.