Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának
Jelentése
az OBH 1354/2003. számú ügyben

Előadó: dr. Wertán Balázs
Tárgy: A kompbérletek árának változásáról és a közlekedés 
fogyasztói árkiegészítésének alkotmányossági elveiről

Az eljárás megindulása
Az eljárást hivatalból, a Mai Budapesti Nap c. újság 2004. január 22-i számában „Hátrányos megkülönböztetés vagy új árképzés miatt drágult a komp?” címen, „Egyre nehezebben utazhatnak a szigetlakók” alcím alatt, a 3. oldalon „Reménytelen helyzetben a szigetlakók – Csökkentették a kompközlekedés utazási támogatását” címek alatt megjelent híradás kivizsgálására indítottam. 
Az országgyűlési biztos állandó gyakorlata alapján – a jelen esetre is irányadóan – az a szolgáltató minősül közszolgáltatónak (Obtv. 16. §), amely törvény (jogszabály) által meghatározott állami vagy önkormányzati feladatot lát el, különösen ha a szolgáltatást igénybe vevőnek (ügyfélnek) nincs lehetősége annak megválasztására, hogy az általa igényelt szolgáltatásra kivel szerződjön, mert azt csak korlátozott számú vagy kizárólag egyetlen monopolhelyzetű szolgáltatótól veheti igénybe. (OBH 6501/2001. sz. jelentés.)
A vízi közlekedésről szóló 2000. évi XLII. tv. 3. § (1) bekezdés a) pontja szerint a települési önkormányzatok feladata a helyi közszolgáltatást megvalósító komp- és révközlekedés működőképességének és fejlesztésének biztosítása.
E pontok egybevetésével megállapítható, hogy révszolgáltatást folytató társaság – az országgyűlési biztos hatáskörét tekintetében – tulajdonformájától függetlenül közszolgáltatónak minősül.

A megállapított tényállás
2004. januártól 2300 Ft-ról 7780 Ft-ra emelkedett a tanuló havi kompbérlet ára a váci réven.

Az érintett alkotmányos jog
Alkotmány 70/A. § (1) szerint a Magyar Köztársaság biztosítja a területén tartózkodó minden személy számára az emberi, illetve az állampolgári jogokat, bármely megkülönböztetés, nevezetesen faj, szín, nem, nyelv, vallás, politikai vagy más vélemény, nemzeti vagy társadalmi származás, vagyoni, születési vagy egyéb helyzet szerinti különbségtétel nélkül.
(2) Az embereknek az (1) bekezdés szerinti bármilyen hátrányos megkülönböztetését a törvény szigorúan bünteti.
(3) A Magyar Köztársaság a jogegyenlőség megvalósulását az esélyegyenlőtlenségek kiküszöbölését célzó intézkedésekkel is segíti.

A vizsgálat megállapításai
A megkeresett szervek és válaszaik.
A vizsgálat során levélben kerestem meg a Gazdasági Versenyhivatal elnökét, akit arra kértem, hogy tájékoztasson: (a) folyik-e vizsgálat a Gazdasági Versenyhivatalban a fenti tárgyban, (b) a folyó vizsgálat megindításának okairól, céljáról és jogalapjáról. A felkérésre az elnök levélben válaszolt. A levél legfontosabb megállapításai az alábbiak voltak. 
A diákbérlet ára 2300 Ft-ról 7780 Ft-ra emelkedett 2004. január 1-én. Az áremelkedés első sorban a váci és a szentendrei közoktatási intézményekbe járó tanulókat érinti, akik kénytelenek igénybe venni a szolgáltatást, mivel nem áll módjukban máshol átkelni. Bejelentés érkezett a Gazdasági Versenyhivatalhoz azt kifogásolva, hogy a révtársaság a lakóhelyük szerint különbséget tesz a diákok között, mivel a Tahitótfaluban lakó diákok nem 7780 Ft-ért, hanem kedvezményes 4000 Ft-os áron jutnak a bérlethez. A Gazdasági Versenyhivatal hivatalból verseny-felügyeleti eljárást indított. A vizsgálat tárgya, hogy a társaság által elért üzleti eredményre is tekintettel a 2004-es viteldíjak és bérletárak nagysága, azok emelésének mértéke a gazdálkodási körülményekben bekövetkezett változások által indokolt méretéket meghaladta-e és ezzel a révtársaság a tisztességtelen piaci magatartás és versenykorlátozás tilalmáról szóló 1996. évi LVII. tv. (Tpvt.) gazdasági erőfölénnyel való visszaélést tiltó szabályát megsértette-e [21. § a)], azaz, a vállalkozó a bérletárak és viteldíjak tisztességtelenül állapított-e meg. Az elővizsgálat körében a Gazdasági Versenyhivatal elnöke megállapította, hogy a Vác és Tahitótfalu közötti rév hídpótló szerepet tölt be, mert a hidak hiánya miatt a rév szerves része a Duna két partja közötti közúti forgalom lebonyolításának. A további átkelési lehetőségek jellemzői alapján a Gazdasági Versenyhivatal valószínűsítette a társaság erőfölényes helyzetét. A levél megállapította, hogy a drasztikus áremelkedés nagyobb részben az új fogyasztói árkiegészítésről szóló 2003. évi LXXXVII. tv. következménye, amely a révbérletek 208%-os árkiegészítését bérletenként egységes 220 Ft/db/hó árkiegészítésre változtatta. A 2003-as évben a bérlet – árkiegészítés nélküli – ára 7000 Ft volt, ezt emelte a révtársaság 2004-ben 8000 Ft-ra. Az emelkedés 14%-os árnövekedést takar, és a Gazdasági Versenyhivatal a vizsgálat keretei között tisztázza, hogy az erőfölényben álló vállalkozó áremelése megfelelt-e a külső tényezők, így a vállalkozás által jelzett áfa változásának, vagy az árképzés tisztességtelen. A versenyhivatalhoz érkezett másik panaszban azt sérelmezték, hogy a tahitótfalui lakosok részére kedvezményesen, 4000 Ft-os áron kínálja a bérletet a vállalkozás. A panasz hivatkozott arra, hogy ez a szolgáltatást igénybe vevők között diszkriminál. E tekintetben az előzetes vizsgálat azt mondta ki, a versenytörvény csupán a versenykorlátozó hatású diszkriminációt tiltja, amely tilalom tehát a végső fogyasztó (esetünkben az utasok) tekintetében nem alkalmazható. Az azonban versenyjogi jogsértést eredményezhet, ha a – tahitótfalui illetőségű tanulók részére nyújtott – kedvezmény a többi (tanuló)bérlet rovására, keresztfinanszírozással történik. Ugyanakkor az alacsonyabb bérletár felfaló (túlzottan alacsony) árazásnak sem tekinthető, hiszen e magatartás versenyjogilag akkor értékelhető, ha az a versenytársaknak a piacról való kiszorítását célozza. 
Mindezen fenti kérdések feltárására, tisztázására, és a versenyjogi tényállás megállapítására, továbbá a jogkövetkezmények megállapítására a folyó versenyhivatali vizsgálat keretében kerül sor. 
Levélben kerestem meg a gazdasági és közlekedési minisztert is. A minisztertől (helyettesétől) két levelet kaptam. Az első levélében a közlekedési miniszter csupán annak megállapítását tartotta a hatáskörébe tartozónak, hogy a komp- és révközlekedés – a szakmai álláspontja szerint – nem tartozik sem a helyi-, sem a helyközi közlekedésbe, ezért a révközlekedés árai nem esnek a hatósági ármegállapítás alá, szabadáras szolgáltatások. Ezzel együtt, hídpótló szerepe miatt, fogyasztói árkiegészítés biztosítása indokolt. A miniszter megállapította továbbá, hogy álláspontja szerint a megoldást a révközlekedés díjainak a települési önkormányzati árhatósági körbe történő emelése, valamint a korábbi mértékű kulcsos árkiegészítés ismételt bevezetése jelentené. A közlekedési miniszter a pénzügyminiszterhez tette át a közforgalmú személyszállítási utazási kedvezmények (változásának) mértékére vonatkozó kérdéseimet. A pénzügyminiszter ezeket a kérdéseket nem válaszolta meg, és az áttett kérdéseket visszatette a közlekedési miniszterhez. A közlekedési miniszter második levelében ismertette a korábbi, 2003. december 31-ig hatályos ártámogatási rendszert, majd a január 1-e óta hatályos szabályozási rendszert. A közlekedési miniszter levelében megállapítja, hogy a jelenlegi rendszer szakmai előkészítése során jelezte, hogy szakmai szempontból nem támogatható a révközlekedésben a fix összegű fogyasztói árkiegészítés bevezetése, illetve ilyen mértékű csökkentése, tekintettel a lakosság egy részére háruló többlet teherre. Ugyanakkor, idézi levelében a közlekedési miniszter, a pénzügyminisztérium szakmai álláspontja szerint „… a komp és révközlekedésben tapasztalt drasztikus áremelésekre a korábbi években is sor került, így az idei magas jegy és bérletárak nem a törvénymódosítás, hanem a szabad ármegállapítás következményei.” Megállapítja ugyanakkor a közlekedési miniszter, hogy drasztikus áremelkedést – ellentétben a pénzügyminisztérium levelében foglalt állítással – nem a szabad ármegállapítás, hanem a fogyasztói árkiegészítés mértékének nagymértékű csökkenése eredményezte. 
2003. évben ugyanis a korábbi szabályozás szerint 67,5%-os fogyasztói árkiegészítés a tanuló- és nyugdíjas bérlet esetében 4881 Ft/db támogatást nyújtott, így ez a bérlet 2350 Ft/db-ba került (a teljes árú bérlet 7231 Ft volt). Ehhez képest az új támogatási rendszerben, 2004. január 1-től a teljes áru bérlet ára 8000 Ft-ra növekedett, a tanuló- és nyugdíjas bérlet fogyasztói árkiegészítése 220 Ft/db lett, így a kedvezményes bérlet ára 7780 Ft/db lett. A korábbi 67,5%-os árkiegészítés tehát idén 2,75%-os árkiegészítésre mérséklődött.
A közlekedési miniszter szakmai összefoglalója a megoldást az ártörvény és a fogyasztói árkiegészítésről szóló tv. módosításában, illetőleg a kompdíjak legmagasabb mértékének (önkormányzati) hatósági meghatározásában látja.
Az ismertetett minisztériumi levelekhez kapcsolódva megállapítom: a szakmai előkészítés során a minisztériumok nem működtek megfelelően együtt, és nem vették figyelembe a társ minisztériumok szakmai előkészítő munkáját, javaslatait. Az együttműködés elégtelen voltára vonatkozó megjegyzés fokozottan vonatkozik a pénzügyminisztériumra. A pénzügyminisztérium a szakmai előkészítés során nem érzékelte a támogatások aszimmetrikus megkurtításának társadalmi többletterhét, a terhelés egyenlőtlen eloszlását, még akkor sem, amikor a társminisztérium felhívta erre a figyelmet. Az állampolgári jogok biztosa által a közlekedési miniszternek feltett kérdések közül pénzügyminisztérium a hatáskörébe tartozó, hozzá áttett kérdéseket – hatáskörének hiányára hivatkozva – nem válaszolta meg.

Alapvetés, alkotmányos szabályok.
A 21/2003. (IV. 18.) AB határozat szerint: az Alkotmánybíróság már számos határozatában értelmezte az Alkotmány 70/A. §-ának (1) bekezdését, s kialakult gyakorlatában az Alkotmány e rendelkezését a jogegyenlőség általános elvét megfogalmazó alkotmányos követelménynek tekinti. Az Alkotmánybíróság megállapította, hogy az Alkotmányban meghatározott tilalom elsősorban az alkotmányos alapjogok tekintetében tett megkülönböztetésekre terjed ki; abban az esetben, ha a megkülönböztetés nem alapvető jog tekintetében történt, az eltérő szabályozás alkotmányellenessége akkor állapítható meg, ha az az emberi méltósághoz való jogot sérti. Az Alkotmánybíróság eddigi gyakorlata során ez utóbbi körben akkor ítélte alkotmányellenesnek a jogalanyok közötti megkülönböztetést, ha a jogalkotó önkényesen, ésszerű indok nélkül tett különbséget az azonos szabályozási kör alá vont jogalanyok között. [9/1990. (IV. 5.) AB határozat, ABH 1990, 46, 48.; 21/1990. (X. 4.) AB határozat, ABH 1990, 73, 77-78.; 61/1992. (XI. 20.) AB határozat, ABH 1992, 280-282.; 35/1994. (VI. 24.) AB határozat, ABH 1994, 197, 203.; 30/1997. (IV. 29.) AB határozat, ABH 1997, 130, 138.]
Az Alkotmánybíróság állandó gyakorlata szerint "alkotmányellenes megkülönböztetés csak összehasonlítható jogosultak és kötelezettek között vethető fel". [4/1993. (II. 12.) AB határozat, ABH 1993, 48., 65.] "A diszkrimináció vizsgálatánál központi elem annak meghatározása, hogy kiket kell egy csoportba tartozóknak tekinteni. ... A diszkrimináció alkotmányos tilalma csak a szabályozás szempontjából egy csoportba tartozókra vonatkozik. A diszkrimináció vizsgálatának ennek megfelelően csak az egy csoportba tartozók közötti különbségtétel vizsgálata a tárgya." [1009/B/1991. AB határozat, ABH 1992, 479., 479-480.]
A 9/1990. (IV. 25.) AB határozat szerint: Az Alkotmány 70/A. § (1) bekezdésében megfogalmazott megkülönböztetési tilalom értelmezésével az is megállapítható: a diszkrimináció tilalma nem jelenti azt, hogy minden, még a végső soron nagyobb társadalmi egyenlőséget célzó megkülönböztetés is tilos. A megkülönböztetés tilalma arra vonatkozik, hogy a jognak mindenkit egyenlőként (egyenlő méltóságú személyként) kell kezelnie, azaz az emberi méltóság alapjogán nem eshet csorba, azonos tisztelettel és körültekintéssel, az egyéni szempontok azonos mértékű figyelembevételével kell a jogosultságok és a kedvezmények elosztásának szempontjait meghatározni.
A fenti alkotmánybírósági határozatokban foglalt elvek alapján rögzítem, hogy az Alkotmány 70/A. §-ban foglalt alkotmányos elv a személyek, állampolgárok egyenlő méltóságú személyként való kezelésének kötelezettségét írja elő. Az Alkotmányban írt és az Alkotmánybíróság (AB) határozataiból kibontható elvek mindenkire nézve irányadóak. A fogyasztói árkiegészítés, az ártámogatás kérdéskörében az állam széles döntési jogosultságokkal rendelkezik, az állami szabályozás azonban az állampolgárok egyes csoportjai között nem alkalmazhat hátrányos megkülönböztetést. Az azonos csoportba tartozó állampolgárok köre a vizsgált kérdésben felöleli mindazokat, akik bármilyen, országos hatókörű utazási támogatásban, kedvezményben részesülnek. Ebből következően a hátrányos megkülönböztetés tilalma kiterjed a szentendrei szigeten lakó és a bérletáremeléssel hátrányosan érintett polgárokra is, de valamennyi olyan személyre is, akik alkotmányosan garantált közlekedési közszolgáltatásokhoz nem közúti vagy vasúti tömegközlekedés igénybevételével, hanem réven keresztül juthatnak. A polgárok ezen csoportjai ugyanis további fontos alkotmányos jogaikat hátrányosabb feltételek mellett gyakorolhatják, így az iskolalátogatás költségesebbé válik [Alkotmány 70/F. (1)-(2) bek., ahol a (2) bekezdés szerint: „A Magyar Köztársaság ezt a jogot a … mindenki számára hozzáférhető közép- és felsőfokú oktatással, továbbá az oktatásban részesülők anyagi támogatásával valósítja meg.”]. Ugyanakkor alkotmányos szabály teszi a szülők, gondviselők általános kötelezettségévé a kiskorú gyermek taníttatásáról történő gondoskodást [Alkotmány 70/J. §]. Ugyancsak alkotmányos szabály ígér állami figyelmet és gondoskodást az ifjúság oktatása és nevelése ügyében stb. [Alkotmány 16. §]. A közoktatásról szóló 1993. évi LXXIX. tv. preambuluma első helyen mondja ki: biztosítani kell az Alkotmányban meghatározott művelődéshez való jog gyakorlásának az esélyegyenlőség alapján való biztosítását. A tv. 6. §-a egyben rögzíti a tankötelezettséget is. A művelődéshez és közoktatáshoz való jog és a tanulmányok folytatására vonatkozó kötelezettség csak iskolalátogatás útján teljesíthető. Az állam alkotmányos kötelezettsége, hogy az iskolába jutást az esélyegyenlőség elve alapján – erejéhez mérten – támogassa.
A rendelkezések azonban nem csupán a tankötelezettség alá eső ifjak, hanem a fokozott gondoskodásra szoruló és jogosult időseket is sújtják. A jelen – hivatalból indított – vizsgálatot kiváltó sajtócikk írja, hogy „egy szigetmonostori nyugdíjasnak egy szentendrei utazási költsége több mint 1000 forintjába kerül”. Ismert ugyanakkor, hogy a nyugdíjas is csak a közeli nagyvárosban vehet igénybe számos olyan (állami, társadalmi) szolgáltatást, így első sorban az egészségügyi ellátást, melynek biztosítása állami feladat. Az Alkotmány 70/D. § (1)-(2) bekezdésében az alaptörvény az egészséghez való jogot „… az egészségügyi intézmények és az orvisi ellátás megszervezésével … valósítja meg.” A 70/E. § (2) bekezdése az ellátáshoz való jogot a szociális intézmények rendszerével ígéri megvalósítani. Az egészségügyről szóló 1997. évi CLIV. tv. rögzíti, hogy a meg kell teremteni a társadalom tagjainak esélyegyenlőségét a az egészségügyi szolgáltatásokhoz való hozzáférésük során. E törvényi célkitűzés elérését az államnak, ha szükséges, többek között utazási támogatásokkal is elő kell segítenie. 
Megállapítom, hogy az állam (helyhatóság) alkotmányos kötelezettsége teljesítése minimumaként elvárható, hogy az állampolgárok azonos vagy hasonló arányú utazási kedvezményekben részesüljenek. 
Megállapítom, hogy az Alkotmány 70/A. § (1) bekezdésében biztosított állampolgári jogok tekintetében hátrányos megkülönböztetést hoz létre és az egyenlő elbírálás, az esélyegyenlőség biztosításának alkotmányos elveibe ütközik az a szabályozás, mely szerint míg a tanulók és a nyugdíjas bérletet váltók vasúton, a budapesti agglomerációban a HÉV-en a bérlet vásárlásához 900%-os, a távolsági autóbuszra váltott bérlet esetében 614%-os fogyasztói árkiegészítésben részesülnek, addig ez a %-os kiegészítés a révközlekedésben váltott tanuló- és nyugdíjas bérletjegyek tekintetében a 2003. december 31-ig érvényes 208%-os árkiegészítésről 2,75%-os támogatásra csökkent (2004. január 1-től 8000 Ft/hó bérletár mellett havi 255 Ft/hó/db árkiegészítésre változott).
A hátrányos megkülönböztetés tilalmának fontos eleme az esélyegyenlőség biztosítása. Az esélyegyenlőség elvének az a szabályozás felel meg, amely közlekedési szempontból sem teremt aránytalan, indokolatlan és szükségtelen módon hátrányos helyzetet. Az államot terhelő alkotmányos kötelezettség maximumaként az a követelmény támasztható, hogy a földrajzi, közlekedési „elzártság” hátrányainak kiküszöbölése érdekében fokozott támogatásban részesüljenek az érintett állampolgárok. Ezt a megállapítást pedig nem csupán a szentendrei szigeten élő állampolgárok vonatkozásában teszem. A probléma országos jelentőségű. Még inkább érvényes ott, ahol közlekedési szempontból a természeti adottságok, illetőleg a közlekedési lehetőségek még mostohábbak. A közlekedési minisztérium helyettes államtitkárának levelében megállapítottakkal egybecsengően „a legnagyobb problémát a Tiszán zajló komp- és révközlekedés jelenti, hiszen a folyómenti kisebb falvak közlekedését általában az egyébként is gazdasági problémákkal küszködő települési önkormányzatok által üzemeltetett átkelőhelyek biztosítják.” 

A szabályozás árképzési, versenyhatósági része. 
A versenyhatóság hivatalból megindított vizsgálatában bírálja el azt, hogy az egymással polgári jogi viszonyban levő szerződő partnerek: a szolgáltatást nyújtó révvállalkozás és a szolgáltatást igénybe vevő utasok között létrejövő vállalkozási és fuvarozási (összefoglalóan révszolgáltatási) szerződések feltételei, így elsősorban a vételár (fuvardíj) kialakítása tisztességesen, a versenytörvény vonatkozó szabályainak megfelelően történt-e. Amennyiben nem, ennek hatósági (versenyjogi) jogkövetkezményeit a Versenyhivatal vonja le. 

Állami és (hely-) hatósági jogok és kötelezettségek a révszolgáltatással kapcsolatban. 
1. Az állam szabályalkotása körében köteles az – e jelentésben is kifejtett – alkotmányos elveket tiszteletben tartani. Az alkotmányos kötelezettségeket lehető legnagyobb mértékben teljesítő szabályozás kialakítása érdekében – mind a törvény- és jogszabály-előkészítés, mind a jogalkalmazás és végrehajtás körében a Kormány és minisztériumai egymással együttműködni kötelesek. A pénzügyi-fiskális szigor nem sújthatja aránytalanul – alkotmányos jogokkal összefüggésben visszásságot okozó módon – a lakosság egyes csoportjait. Megállapítom, hogy a hatályos szabályozás előkészítése, a szakmai egyeztetések, illetőleg a szakmai és pénzügyi érdekek összeegyeztetése körében ezen alkotmányos elveket a minisztériumok, első sorban a Pénzügyminisztérium, nem vette kellően tekintetbe. Fiskális oldalról sem volt ésszerű, sem hatékony a 2004. január 1-én hatályba lépett fogyasztói árkiegészítésről szóló törvény ilyen tartalmú előkészítése. Az összes fogyasztói árkiegészítés éves szinten meghaladja a 104 Mrd Ft költségvetési kiadást. Ebből a hatalmas összegből bő negyedmilliárd forintot kellett a kompközlekedés támogatására fordítani. Indokolt ugyan az a törekvés, hogy a %-os árkiegészítés esetében technikailag lehetséges és gyakorlatban elő is forduló vállalkozói visszaéléseknek elejét vegye az állam (ilyen visszaélés például, ha a %-os fogyasztói árkiegészítés miatt az „állam finanszírozza” az indokolatlan, túlzó vállalkozói áremeléseket). A módosított szabályozás ugyanakkor minden esetben az alkotmányos elvekkel összhangban történjen. Ezért önmagában nem kifogásolható a %-os támogatás helyett a tételes támogatás bevezetése. Ennek mértéke azonban oly kell legyen, mely az állampolgárok között hátrányos megkülönböztetést nem eredményez.
2. Ha a jelenlegi kedvezőtlen és visszásságot okozó állapotot előidéző országos szabályozás a közeljövőben nem változik, az érintett önkormányzatokat terheli az a kötelezettség, hogy megvizsgálják, van-e, és megtalálják azt a szabályozási vagy más eszközt, mely a helyzet orvoslását lehetővé teszi. 
Megvizsgáltam a Tahitótfalu Község Önkormányzata és a révszolgáltató között létrejött szerződést. A szerződés bérleti szerződés, mely nem vonja szabályozási körébe a révszolgáltatás díjainak és a bérletárak kialakítását. Az Ötv. 81. § (1) bek. és 81. § (1) bekezdése alapján megilleti a helyi önkormányzatot az a jog, hogy a helyi közszolgáltatásnak is minősülő szolgáltatás nyújtásának módját, feltételeit (viteldíj, bérletár) a szolgáltatást nyújtóval kötött szerződésben szabályozza. Megállapítom, hogy a rév- és kompárak, bérletárak kialakításának ellenőrzéséről a révvállalkozással kötött szerződésben Tahitótfalu Község Önkormányzat nem gondoskodott. 
A közlekedési minisztérium helyettes államtitkárának levelében foglaltakkal egyetértve megállapítom: jogszerűnek tartom, ha a helyi önkormányzat, illetőleg az érintett helyi önkormányzatok együttesen, a révszolgáltatás hatósági árát megállapítják (egyidejűleg – szerződési alku keretében és pénzügyi lehetőségeik függvényében – gondoskodhatnak a bevétel kiesés kompenzációjáról). 
Álláspontom szerint a révszolgáltatás hatósági árának megállapítására elegendő jogalapot szolgáltat az árak megállapításáról szóló 1990. évi LXXXVII. tv. 7. § (1) bekezdésében, valamint a melléklet I. B) pontjában írt „menetrend szerinti személyszállítás” megnevezésű szolgáltatás, mely szolgáltatás tekintetében a települési önkormányzat a tv. által rendelt ármegállapító hatóság. Nem vitatható ugyanis, hogy a menetrend alapján megvalósított kompközlekedés menetrend szerinti személyszállításnak minősül.
A hatósági ár megállapításának joga mellett álláspontom szerint erre vonatkozó kötelezettség is kiolvasható a helyi önkormányzatokról szóló 1990. évi LXV. tv. 8. § (1) bekezdéséből, mely szerint a települési önkormányzat feladata a helyi közszolgáltatások körében különösen: … a helyi tömegközlekedés … biztosítása. A kompszolgáltatás, akkor is, ha elhagyja az önkormányzat közigazgatási területét, az ott lakó polgárok számára helyi közszolgáltatás. Aki el akar jutni a legközelebbi városba, annak – mint helyben lakónak – van szüksége a szolgáltatásra. Ez a szervezési-gondoskodási kötelezettség tehát – végső soron – az önkormányzatot is terheli. Ezen túl azonban más lehetőségek is adódnak, a jogszabályok keretei között. 
Felhívom ugyanakkor a figyelmet, hogy számos más törvényes lehetőség is kínálkozik a felmerült helyzet megoldására. Lehetséges új révtársaság alapítása. Új magán révvállalkozó megbízása, a jelenlegi bérleti szerződés felmondásával. Az új révvállalkozás teljesíthet esetleg csak személyszállítást. Ilyen szolgáltatást maga az önkormányzat is nyújthat, versenyt támasztva a saját bérlőjének. A kérdést ugyanakkor leghatékonyabban az érintett önkormányzatok társulás keretében, vagy legalább egymással együttműködve oldhatják meg. 

Jogalkotási javaslat
A jelen vizsgálatom megállapításai alapján, élve az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény 25. §-ában kapott felhatalmazással:
1) Felkérem a gazdasági és közlekedési, valamint a pénzügyminisztert, hogy készítsék elő a fogyasztói árkiegészítésről szóló hatályos 2003. évi LXXXVII. törvény módosítását, mely a jelentésemben kibontott alkotmányos elveknek megfelelő támogatást nyújt a komp- és révközlekedés igénybevételére szoruló állampolgároknak.

Kezdeményezés
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény 21. § (1) bekezdése alapján 
1) Felkérem a Gazdasági Versenyhivatal elnökét, hogy a Versenyhivatal folytassa le hivatalból megindított vizsgálatát [Tpvt. 70. § (1) bek.] annak tisztázására, hogy a jelentés tényei és megállapításai eredményeképpen versenyjogi jogsértés bekövetkezte (erőfölénnyel visszaélés, tisztességtelen árképzés) megállapítható-e, és ha igen, tegye meg a szükséges intézkedéseket.
2) Felkérem a Tahitótfalu Község Önkormányzata Képviselő Testületét, hogy
kezdeményezze a révvállalkozásnál a létrejött bérleti szerződés oly tartalmú módosítását, hogy a bérbeadó önkormányzat a bérletárak kialakításának feltételrendszerét meghatározhassa, befolyásolhassa, és az így kialakított szabályozás megvalósulását ellenőrizhesse;
vizsgálja meg, hogy milyen más módok állnak a Tahitótfalui Önkormányzat rendelkezésére, hogy személykomp szolgáltatásban alternatív lehetőséget hozzon létre a kizárólagos szolgáltató mellett (kishajó révközlekedés más vállalkozó által, saját alapításban, kishajó kompszolgáltatás a jelenlegi szolgáltató által);
amennyiben sem az állami támogatási (árkiegészítési) jogszabályok változása, sem a jelenlegi révvállalkozás magatartása nem járul hozzá az alkotmányos visszásság megszűnéséhez, vonja hatósági jogkörbe a révszolgáltatás díjainak megállapítását, és állapítsa meg a legmagasabb hatósági árat;
felhívom az érintett helyi önkormányzatok képviselő testületeit, hogy a probléma helyi kezelése érdekében konstruktív együttműködést tanúsítsanak egymással polgáraik javára.
Felhívom a Tisza menti önkormányzatokat, hogy a fenti lépéseket követve tegyenek meg mindent, ami hátrányos helyzet kiküszöböléséhez szükséges. 
Tisztelettel felkérem az érintetteket, hogy intézkedéseiket olyan időben hozzák meg, hogy a szeptemberi tanévkezdésre a tanulói bérlettámogatások ügye megoldódjon, a túlzott bérletár a gyermekes családok számára többletterhet már ne jelentsen.
Valamennyi megszólított szerv vezetőjét kérem, hogy jelentésemmel és ajánlásommal kapcsolatos álláspontjáról, a megtett vagy tenni szándékozott intézkedésekről 60 napon belül tájékoztatni szíveskedjen.

Budapest, 2004. június 14.
Lenkovics Barnabás sk. 

Függelék: Vizsgált jogszabályok: 
1. Az 1990. évi LXV. törvény a helyi önkormányzatokról (Ötv.)
8. § (1) A települési önkormányzat feladata a helyi közszolgáltatások körében különösen: a településfejlesztés, a településrendezés, az épített és természeti környezet védelme, a lakásgazdálkodás, a vízrendezés és a csapadékvíz elvezetés, a csatornázás, a köztemető fenntartása, a helyi közutak és közterületek fenntartása, helyi tömegközlekedés, a köztisztaság és településtisztaság biztosítása; gondoskodás a helyi tűzvédelemről, közbiztonság helyi feladatairól; közreműködés a helyi energiaszolgáltatásban, a foglalkoztatás megoldásában; az óvodáról, az alapfokú nevelésről, oktatásról, az egészségügyi, a szociális ellátásról, valamint a gyermek és ifjúsági feladatokrólvaló gondoskodás; a közösségi tér biztosítása; közművelődési, tudományos, művészeti tevékenység, sport támogatása; a nemzeti és etnikai kisebbségek jogai érvényesítésének a biztosítása; az egészséges életmód közösségi feltételeinek elősegítése.
(2) Az (1) bekezdésben foglalt feladatokban a települési önkormányzat maga határozza meg - a lakosság igényei alapján, anyagi lehetőségeitől függően -, mely feladatokat, milyen mértékben és módon lát el.
9. § (1) Az önkormányzat jogi személy. Az önkormányzati feladat- és hatáskörök a képviselő-testületet illetik meg. A képviselő-testületet a polgármester képviseli.
(4) A képviselő-testület a feladatkörébe tartozó közszolgáltatások céljából önkormányzati intézményt, vállalatot, más szervezetet (a továbbiakban együtt: intézmény) alapíthat, kinevezi a vezetőiket. 1993. december 31. napját követően vállalat már nem létesíthető, gazdasági vállalkozás céljára a képviselő-testület gazdasági társaságot alapíthat, vagy szövetkezet alapítását kezdeményezheti.
10. § (1) A képviselő-testület hatásköréből nem ruházható át:
g) intézmény alapítása;
77. § (1) Az önkormányzat közszolgáltatásokat nyújt. Saját tulajdonnal rendelkezik és költségvetési bevételeivel, kiadásaival önállóan gazdálkodik.
80. § (1) A helyi önkormányzatot - e törvényben meghatározott eltérésekkel - megilletik mindazok a jogok és terhelik mindazok a kötelezettségek, amelyek a tulajdonost megilletik, illetőleg terhelik. A tulajdonost megillető jogok gyakorlásáról a képviselő-testület rendelkezik.
81. § (1) Az önkormányzat a helyi lakosság szükségleteiből és a jogszabályokból adódó feladatait saját költségvetési szerv útján, más gazdálkodó szervezet támogatásával, szolgáltatások vásárlásával, illetve egyéb módon látja el. Az önkormányzat feladataihoz igazodóan választja meg a gazdálkodás formáit és a pénzügyi előírások keretei között önállóan alakítja ki az érdekeltségi szabályokat.
98. § (1) A fővárosi, megyei közigazgatási hivatal (továbbiakban: közigazgatási hivatal) államigazgatási feladatokat ellátó költségvetési szerv. A közigazgatási hivatal működésének költségeit az Országgyűlés a költségvetési törvény "Belügyminisztérium" fejezetében, elkülönítetten biztosítja.
(2) A közigazgatási hivatal vezetője a fővárosban és a megyében
a) ellátja a helyi önkormányzatok, a helyi kisebbségi, valamint a kisebbségi települési önkormányzatok törvényességi ellenőrzését, a mérlegeléssel hozott önkormányzati döntésnek kizárólag a jogszerűségét vizsgálhatja;

2. A 2003. évi LXXXVII. törvény a fogyasztói árkiegészítésről (Fátv.)
6. § Az árkiegészítés alapja
c) a melléklet 12-14. pontja szerint kedvezményezett, helyi tömegközlekedésben használt bérletek, illetve a komp- és révközlekedésben használt jegyek, bérletek esetén a tárgyhónapban értékesített bérletek (komp- és révközlekedés esetén az értékesített jegyek és bérletek) darabszáma.
(3) A gazdasági és közlekedési miniszter - az árkiegészítésre jogosult szolgáltatóktól kapott, a tárgyévet megelőző évre vonatkozó, törtév esetén éves szintre átszámított adatai alapján - havonta rendelkezik a helyi közlekedésben, valamint a komp- és révközlekedésben ingyenesen igénybe vett szolgáltatások után az árkiegészítésre jogosult szolgáltatónak járó, a tárgyévet megelőző évben kapott árkiegészítés mértékének 1/12-ed részéhez igazodó árkiegészítés mértékéről, illetve annak kiutalásáról.

Melléklet a 2003. évi LXXXVII. törvényhez
Azon szolgáltatások köre, amelyek után fogyasztói árkiegészítés vehető igénybe
 3.	 90%-os vasúti kedvezmény, ideértve a budapesti agglomerációban a HÉV-re váltott tanuló- és nyugdíjas bérletjegy, illetve a hadköteles katonák HÉV-re váltott menetjegye kedvezményét is (SZJ 60.21.10.9 és 60.10.1, kivéve járműszállítás a 60.10.12.0-ból)	 900%	
 4.	 Tanulók vasúti bérletjegye (SZJ 60.10.1, kivéve járműszállítás a 60.10.12.0-ból)	 900%	
 8.	 90%-os távolsági autóbusz-kedvezmény, ideértve a budapesti és miskolci agglomerációban váltott tanuló- és nyugdíjas bérletjegy kedvezményét is (SZJ 60.21.41.0-ból és 60.21.31.3-ból)	 900%	
 9.	 Tanulók távolsági autóbusz-kedvezménye (SZJ 60.21.41.0-ból)	 614%	
 12.	 Helyi tanuló- és nyugdíjas bérletjegy (SZJ 60.21.31-ből és 60.21.10.1-ből) Budapest (a Helyiérdekű Vasúttal együtt a közigazgatási határon belül)	 3350 Ft/hó/db	
 	 Megyei jogú városok, ezen belül:	 	
 	 kizárólag autóbuszra	 1900 Ft/hó/db	
 	 kizárólag villamosra	 1250 Ft/hó/db	
 	 kizárólag trolibuszra	 1250 Ft/hó/db	
 	 villamosra és trolibuszra	 1290 Ft/hó/db	
 	 autóbuszra, villamosra, trolibuszra (kombinált)	 2370 Ft/hó/db	
 	 Egyéb települések (autóbuszra)	 1600 Ft/hó/db	
 13.	 Komp- (SZJ 61.20.11-ből) és révközlekedési (SZJ 61.20.12-ből) menetjegy kedvezmény	 55 Ft/db	
 14.	 Komp- (SZJ 61.20.11-ből) és révközlekedési (SZJ 61.20.12-ből) bérlet kedvezmény	 220 Ft/hó/db	

3. 287/1997. (XII. 29.) Korm. rendelet a közforgalmú személyszállítási utazási kedvezményekről
Kedvezmények a komp- és révközlekedés menetrend szerinti járatain
22. § (1) Korlátlan számú utazásra érvényes - a fogyasztói árkiegészítésről szóló 2003. évi LXXXVII. törvény mellékletének 14. pontjában meghatározott összeggel csökkentett - kedvezményes tanuló, illetve nyugdíjas bérlet igénybevételére jogosult:
a) az oktatási intézmények nappali, esti és levelező tagozatos tanulója, hallgatója, … .

4. Az 1990. évi LXXXVII. törvény az árak megállapításáról (Ámtv.)
Az árak legfőbb szabályozója a piac és a gazdasági verseny. Az árakra vonatkozó közvetlen kormányzati beavatkozás csak ott indokolt, ahol a tisztességtelen piaci magatartás tilalmáról szóló törvényben foglaltak nem elégségesek a káros versenykorlátozás és a gazdasági erőfölénnyel való visszaélés megakadályozására. A kormányzati beavatkozás kereteinek kijelölése céljából az Országgyűlés a következő törvényt alkotja:
1. § (1) E törvény hatálya kiterjed:
b) a hatósági ár megállapítójára.
(3) E törvény alkalmazásában gazdasági tevékenység: nyereség- és vagyonszerzés céljából üzletszerűen, ellenérték fejében történő termelő vagy szolgáltatási tevékenység folytatása.
7. § (1) A mellékletben felsorolt termékekre, szolgáltatásokra (a továbbiakban együtt: termék) az ott feltüntetett miniszter, illetve a helyi önkormányzat (a továbbiakban együtt: hatósági ár megállapítója) legmagasabb árat vagy legalacsonyabb árat (a továbbiakban együtt: hatósági ár) állapít meg.
(2) A termék hatósági árát a pénzügyminiszterrel egyetértésben kell megállapítani, ha az árat a miniszter állapítja meg, vagy az árat az állami költségvetés támogatja.
8. § (1) A legmagasabb árat - a (2) bekezdésben szabályozott kivétellel - úgy kell megállapítani, hogy a hatékonyan működő vállalkozó ráfordításaira és a működéséhez szükséges nyereségre fedezetet biztosítson, tekintettel az elvonásokra és a támogatásokra is.
10. § (1) A hatósági ár megállapítása - ideértve az áralkalmazási feltételeket is - hivatalból vagy az árat érvényesítő vállalkozó kérelmére történhet. Ez utóbbi esetben a kérelmező köteles a hatósági árra vonatkozó javaslatát a hatósági ár megállapítója részére egyidejűleg megküldeni. A hatósági ár megállapítója - mindkét esetben - további adatokat kérhet.
11. § (1) A hatósági árat, valamint annak alkalmazási feltételeit jogszabályban kell közzétenni. A jogszabályban rendelkezni kell arról, hogy a hatósági ár mikor lép érvénybe; e rendelkezésnek visszamenőleges hatálya nem lehet.
12. § Ha hatósági árat állapítottak meg, a szerződésben
a) a legmagasabb árnál magasabb árat és
b) a legalacsonyabb árnál alacsonyabb árat
érvényesen nem lehet kikötni.

Melléklet az 1990. évi LXXXVII. törvényhez
Hatósági áras termékek B) Szolgáltatások
 Szolgáltatásszám 
(SZTJ)	 Megnevezés	 A hatósági ár megállapítója 	
 	 	 	
 405-11-02-ből	 A belföldi közforgalmú, vasúti menetrend szerinti személyszállítás díja	 gazdasági és közlekedési miniszter	
 405-22-01-ből	 A belföldi menetrend szerinti távolsági autóbusz-közlekedés díja; iskolák és tanintézetek által rendelt belföldi távolsági autóbusz-különjáratok díja	 gazdasági és közlekedési miniszter	
 405-22-02-ből	 A menetrend szerinti helyi autóbusz-közlekedés díja; iskolák és tanintézetek által rendelt helyi autóbusz-különjáratok díja	 települési önkormányzat - fővárosban a Fővárosi Önkormányzat - képviselő-testülete 	
 405-3-ból	 A menetrend szerinti személyszállítás (villamos, fogaskerekű, troli, metró, földalatti) és a helyiérdekű vasút díja	 települési önkormányzat - fővárosban a Fővárosi Önkormányzat - képviselő-testülete 	

5. A tisztességtelen piaci magatartás és a versenykorlátozás tilalmáról szóló 1996. évi LVII. törvény.
1. § (1) E törvény hatálya kiterjed a természetes és a jogi személynek, valamint a jogi személyiség nélküli gazdasági társaságnak - ideértve a külföldi székhelyű vállalkozás magyarországi fióktelepét is a VI. fejezetben szabályozott magatartások kivételével - (a továbbiakban az előzőek együtt: vállalkozás) a Magyar Köztársaság területén tanúsított piaci magatartására, kivéve, ha törvény eltérően rendelkezik. E törvény hatálya alá tartozik továbbá - a II-III. fejezetekben szabályozott magatartások kivételével - a vállalkozás külföldön tanúsított piaci magatartása is, ha annak hatása a Magyar Köztársaság területén érvényesülhet.
21. § Tilos a gazdasági erőfölénnyel visszaélni, így különösen:
a) az üzleti kapcsolatokban - ideértve az általános szerződési feltételek alkalmazásának esetét is - tisztességtelenül vételi vagy eladási árakat megállapítani, vagy más módon indokolatlan előnyt kikötni, vagy hátrányos feltételek elfogadását kikényszeríteni;
g) azonos értékű vagy jellegű ügyletek esetén az üzletfeleket indokolatlanul megkülönböztetni, ideértve olyan árak, fizetési határidők, megkülönböztető eladási vagy vételi feltételek vagy módszerek alkalmazását, amelyek egyes üzletfeleknek hátrányt okoznak a versenyben;
22. § (1) Gazdasági erőfölényben van az érintett piacon (14. §), aki gazdasági tevékenységét a piac többi résztvevőjétől nagymértékben függetlenül folytathatja, anélkül, hogy piaci magatartásának meghatározásakor érdemben tekintettel kellene lennie versenytársainak, szállítóinak, vevőinek és más üzletfeleinek vele kapcsolatos piaci magatartására.