Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának
Jelentése
az OBH 5000/2003. számú ügyben

Előadók: Dr. Gáspárné dr. Pere Katalin
dr. Tasi Katalin
A vizsgálat megindulása

Panaszos az Adatvédelmi biztos vizsgálatát kérve írta meg beadványát, és a rokkantsági nyugdíja valamint későbbi rendszeres szociális járadéka megállapítása során tapasztalt eljárásokkal összefüggésben terjesztett elő panaszt. Az Adatvédelmi Biztos hatáskörének hiányára tekintettel az állampolgári jogok országgyűlési biztosához tette át a beadványt.

Az áttételt követően a panasz alapján az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény 16. és 17. §-ainak értelmében vizsgálatot indítottam, mert felmerült a jogállamiság elvéből származtatható jogbiztonsághoz fűződő jog sérelmének gyanúja.

A szükséges iratok és információ megszerzése céljából megkerestem panaszos lakhelye szerinti települési önkormányzatot, valamint a panaszos ügyében eljáró Nógrád Megyei Nyugdíjbiztosítási Igazgatóságot (a továbbiakban: Igazgatóság).

Érintett alkotmányos jogok 
1949. évi XX. törvény A Magyar Köztársaság Alkotmánya
2. § A Magyar Köztársaság független, demokratikus jogállam.

Egyéb kapcsolódó jogszabályok
1997. évi LXXXI. törvény a társadalombiztosítási nyugellátásról (Tny.) (Idézett szakaszait lásd a Mellékletben!)

8/1983. (VI. 29.) EüM-PM együttes rendelet (R.) a megváltozott munkaképességű dolgozók foglalkoztatásáról és szociális ellátásáról (Idézett szakaszait lásd a Mellékletben!)

168/1997. (X. 6.) Kormányrendelet (TnyR.) a társadalombiztosítási nyugellátásról szóló 1997. évi LXXXI. törvény végrehajtásáról (Idézett szakaszait lásd a Mellékletben!)

A megállapított tényállás

Panaszos részére 1996. 05. 20-án a 23-02077/96/06. számú határozattal megállapított rokkantsági nyugdíj folyósítását a 23-00873/98/03-as számú, 1998. 06.02-án kelt határozattal megszüntették arra hivatkozással, hogy panaszos munkaképesség csökkenésének mértéke nem érte el a jogszabályban előírt 67%-ot. Ezt követően fordult rendszeres szociális járadék megállapítása iránti kérelemmel az Igazgatósághoz, amely a kérelemnek 1998. 08. 04-én kelt, 03-01376/98602. számú határozatában helyt adott, 1998. 08. 01-től kezdődő hatállyal.

2000. 07. 07-én a kötelező első soros orvosi felülvizsgálaton panaszos munkaképesség csökkenését ismételten 50%-ban határozták meg, így a rendszeres szociális járadékot tovább folyósították. A következő soros felülvizsgálat időpontja 2003. 07. 14-ére volt kitűzve. Panaszos 2003. 07. 10-én kelt (és az Igazgatóság által 2003. 08. 08-án iktatott) levelében kérte a rendszeres szociális járadék megszüntetését, illetve közölte, hogy arról lemond, majd ezt követően nem jelent meg a soros orvosi felülvizsgálaton. A 2003. 07. 10-i levelében azt is bejelentette panaszos, hogy 1998.08.03-a óta teljes munkaidőben közalkalmazotti jogviszonyt létesített, amely azóta is fennáll.

Panaszos lemondó nyilatkozatára hivatkozással az Igazgatóság tájékoztató levelet küldött a Nyugdíjfolyósító Igazgatósághoz (a továbbiakban: Nyufi.), melyben további intézkedésre hívta fel.

Ezt követően a Nyufi. 2003. 08. 18-i határozatával (melynek száma a csatolt iraton nem lelhető fel) döntést hozott nyugellátás szüneteléséről, melyben a rendszeres szociális járadék kifejezés nem szerepel, csupán az, hogy egy meghatározott összegű ellátás folyósítását a Nyufi. szünetelteti.

A vizsgálat megállapításai

1.
A rendszeres szociális járadék megállapításakor panaszos rendelkezett a jogosultság jogszabályban – a megváltozott munkaképességű dolgozók foglalkoztatásáról és szociális ellátásáról szóló 8/1983. (VI. 29.) EüM-PM együttes rendelet (a továbbiakban: R.) – meghatározott jogi és orvosi feltételeivel.

A rendszeres szociális járadékban részesülő a rokkantsági nyugdíjasokra vonatkozó szabályok szerint folytathat kereső tevékenységet, hiszen az R. szabályai felhívják a társadalombiztosítási nyugellátásról szóló 1997. évi LXXXI. törvény (a továbbiakban Tny.) 23. §-ának és a végrehajtására kiadott 168/1997. (X. 6.) Kormányrendelet (a továbbiakban: TnyR.) 18. §-ának alkalmazását.

Álláspontom szerint a felhívott szabály a rendszeres szociális járadék szempontjából végrehajthatatlan. Ennek oka az, hogy a rendszeres szociális járadék nem keresetfüggő, hanem szociális jellegű, évenként emelkedő fix összegű ellátás, ezért nem lehetséges olyan arányosítást elvégezni az ellátásban részesülő kereső tevékenysége esetén, mint a rokkantsági nyugdíjban részesülőnek a folyósítással egy időben szerzett munkabére és a rokkantsági nyugdíj között. Panaszos a megállapítást követő harmadik napon teljes állású közalkalmazotti jogviszonyt létesített, aminek következménye az, hogy a jogszabályban előírt, a munkavégzés körülményeire vonatkozó és a folyósítás jogi előfeltételeként meghatározott jogi feltételek esetében többé nem álltak fenn. Panaszos azonban a közalkalmazotti jogviszony létesítéséről csak közel öt év elteltével, 2003. július 10-én kelt levelében értesítette az Igazgatóságot.

A rendszeres szociális járadék megállapítását tartalmazó határozat rendelkező részének utolsó mondata így szólt: „A megállapított ellátást a Nyugdíjfolyósító Igazgatóság folyósítja, egyúttal tájékoztatást ad a folyósítás feltételeiről és a bejelentési kötelezettségekről”. Ennek a panaszost terhelő bejelentési kötelezettség teljesítésének vizsgálata szempontjából van jelentősége. Nyugdíjfolyósító Igazgatóság tájékoztatása szerint a határozat meghozatalakor, 1998-ban a belső eljárási utasításban nem szerepelt, hogy a bejelentési kötelezettségekről tájékoztatniuk kellett volna a rendszeres szociális járadékban részesülő ügyfeleket, így azt nem is tették meg. Ezen szabályozási hibának alkotmányos jogokkal való összefüggését az Obtv. 17. § (4) bekezdésében foglaltakra hivatkozással nem vizsgálhatom, hiszen a vélelmezhető mulasztás óta több mint egy év eltelt. Mégis fontos és releváns abból a szempontból, hogy mivel az ügyfélnek nem volt tudomása bejelentési kötelezettségéről, nem terhelheti felelősség annak elmulasztása miatt sem. A vizsgált esetben tehát a bejelentési kötelezettségről szóló tájékoztatás elmaradt, így a bejelentés elmulasztásából illetve késedelmes megtételéből származó társadalombiztosítási kár álláspontom szerint nem terhelhető az ügyfélre.

A jövőre tekintettel azonban kívánatos, hogy hasonló esetekben bejelentési kötelezettség terhelje az ügyfelet, akár arra az esetre nézve, ha a folyósítás feltételéül szabott jogi feltételekben változás állott be. Csakis a bizonyítható módon történő tájékoztatást követően nyílik lehetőség arra, hogy a jogosulatlanul, valamint a rosszhiszeműen és jogosulatlanul felvett ellátás visszafizetésére legyen kötelezhető az ügyfél a jogszabályban (Tny. 84. § (1) és (2) bekezdés) meghatározottak szerint.

Az Országos Nyugdíjbiztosítási Főigazgatóság Főigazgatójának 34/2003. (Nyb. K. 5.) ONYF. Utasítása (a továbbiakban: Eljárási Utasítás) 6. fejezete tartalmazza az R. alkalmazása során követendő eljárásokra vonatkozó szabályokat. A szabályzat 6.6 pontja úgy fogalmaz, hogy az ellátási formát külön határozattal kell megszüntetni a rendeletben felsorolt feltételek bekövetkezte esetén. Ezek között a tételesen felsorolt feltételek között azonban nem találunk olyan rendelkezést, amely visszautalna a folyósítás megállapításához szükséges jogi feltétel megszűnésének esetére, azaz hogy az ellátást meg kellene szüntetni, ha a járadékban részesülő a jogszabályban meghatározottaknál kedvezőbb feltételekkel jövedelemszerző tevékenységet kezd folytatni.

Ezzel kapcsolatban álláspontom az, hogy amennyiben a folyósítás megállapításához szükséges jogi és orvosi feltételekben később olyan változás áll be, amely alapján az ellátás már nem lenne megállapítható, a folyósítás kifejezett jogi szabályozás hiányában is megszüntethető. A hatályos szabályozási környezet, illetve az ebből adódó eljárási nehézségek – azaz hogy az ügyfél nyilatkozatának kézhez vételét követően miért nem intézkedett az Igazgatóság az ellátás haladéktalan megszüntetéséről illetve a jogosulatlanul felvett visszafizetésére irányuló eljárás elindításáról – egyrészt felvethetik a fokozottabb ellenőrzési kötelezettség indokoltságát, valamint a szociális jellegű juttatásokon belül az ebből adódó átcsoportosítás lehetőségét, az állami vagyonból juttatott szociális jellegű ellátás fegyelmezettebb, a leginkább rászorulóknak történő folyósítás módszerének átgondolását. A mai magyarországi társadalombiztosítási rendszer úgynevezett vegyes rendszer, amelyben a biztosítási elemek mellett a szolidaritás elvén alapulva szociális elemek is fellelhetők, amelyben a biztosítási elemek aránya jelenleg hangsúlyosabb. A törvény a kötelező társadalombiztosítást a résztvevők kockázatközösségeként határozza meg, amelyben a biztosítási elv, a társadalmi szolidaritás és a tulajdonhoz fűződő jog alkotmányos korlátozása egyaránt érvényesül. 

2.
Vizsgálatom további része panaszos lemondó nyilatkozatával, illetve a hatóságok ezt követő eljárásával kapcsolatos esetleges szabálytalanságok feltárására irányult.

A rendszeres szociális járadékról való lemondás esetére nézve nem ad határozott eligazítást az R. A járadék folyósításának megszűnését felsoroló estekben ilyen megszűnési módot nem találunk, a lemondás este nincs nevesítve a rendeletben. A vizsgálat során feltérképezett jogalkalmazási gyakorlat a  Tny. 25. §, 25/A. §, 26. §- aiban szabályozottakat figyelembe véve úgy ítéli meg a rendszeres szociális járadékot, mint egy „nyugdíj-jellegű” ellátást, hiszen azt ugyanúgy, ugyanott kell kérelmezni, mint a társadalombiztosítási és nyugellátásokat, ugyanaz a szerv hoz a kérelem tárgyában határozatot, illetve ugyanaz a szerv folyósítja, mint a nyugellátásokat. Mindezekre hivatkozással a rendszeres szociális járadékról való lemondás tekintetében is a Tny. 83. §-ában megfogalmazottakat tartja az általános gyakorlat irányadónak, azaz: az ellátásról lemondani nem lehet.

A fentieknek ellentmond az egykori Népjóléti Minisztérium főosztályvezető helyettesétől a Nyufi. által feltett kérdésre választ tartalmazó 1996. január 19-én kelt leírat, mely szerint attól, hogy az igényérvényesítés, folyósítás, levonás és jogorvoslat szabályai esetén a Tny. a felhívott jogszabály, maga az ellátás nem válik társadalombiztosítási ellátássá, megőrzi szociális ellátás jellegét, ezért arról az ügyfél lemondhat.

Ezt az állásfoglalást azonban az Alkotmánybíróság 60/ 1992. (XI. 17.) számú határozatában foglaltakkal összhangban kell értelmezni illetve jogforrási szerepét megítélni.

Az e jelentésben korábban már említett Eljárási Szabályzat 6.7. pontja így fogalmaz: „Rendszeres szociális járadékban […] részesülő személy az ellátásról lemondhat, mert nem minősül nyugellátásnak. Az igénylő lemondási szándékát jegyzőkönyvben kell rögzíteni és a folyósító szervet értesíteni kell. E rendelkezés jogszabályi alapja azonban nincs feltüntetve, illetve azt kérdésemre sem tudta az Igazgatóság megnevezni.

A jogszabályi rendezetlenség és pontatlanság ellenére álláspontom szerint az általános rendelkezési jog által biztosított szabadságából kiindulva az ügyfél, ahogyan kérelmére indulhat meg az ellátás folyósítását, úgy kérheti annak megszüntetését is.

A fentiekkel összefüggésben megállapítom, hogy a rendszeres szociális járadék folyósításának ügyfél általi lemondás estére szóló megszüntetésének szabályozatlansága, és ebből eredendően az egyes hatóságok eljárási teendőinek, kötelezettségének pontatlansága a jogállamiság elvéből fakadó jogbiztonsághoz való alkotmányos alapjog sérelmét okozza. 

A fentiek ellenére az Igazgatóság panaszos lemondó nyilatkozatára hivatkozással kérte levélben a Nyufi-t, hogy intézkedjen „a rendszeres szociális járadék ügyében”. Így az Eljárási Utasításban előírt jegyzőkönyvezési kötelezettségének nem tett eleget, és lehetetlen helyzetbe hozta a Nyufi-t, hiszen az nem hozhat határozatot a járadék megszüntetéséről. Mindezek ellenére a Nyufi. kibocsátott egy ellátás szüneteléséről szóló határozatot.

Mindebből következően megállapítom, hogy a Nyufi. hatásköri szabályain túlterjeszkedve hozta meg panaszos ügyében a formailag is hibás határozatát, amellyel a jogállamiság elvéből levezethető jogbiztonsággal összefüggésben alkotmányos visszásságot okozott.

3.
Továbbá tekintettel arra, hogy a lemondástól függetlenül kötelezettsége lett volna az Igazgatóságnak a rendszeres szociális járadék megszüntetéséről határozatot hozni - mivel az ügyfél a folyósítás feltételeként előírt soros orvosi felülvizsgálaton nem jelent meg, azaz az R. 24. § (1) bekezdés b) pontjában foglalt feltétel meghiúsult - megállapítom, hogy a határozat meghozatalára irányuló kötelezettsége elmulasztásával az Igazgatóság ugyancsak a jogállamiság elvéből levezethető jogbiztonsággal összefüggésben okozott alkotmányos visszásságot.

Kezdeményezés

A fentiekre tekintettel, és az Obtv. 21. § (1) bekezdésére hivatkozással vizsgálatom során feltárt visszásságok orvoslása érdekében az alábbi kezdeményezéseket teszem:

1. Felkérem az ügyben érintett egészségügyi, szociális és családügyi minisztert, fontolja meg – amennyiben indokolt, a pénzügyminiszter, illetve az igazságügyi miniszter együttműködését kérve – a 8/1983. (VI. 29.) EüM-PM együttes rendelet módosításának szükségességét, különös tekintettel a vizsgálatom során is jelzett jogszabályi rendelkezés végrehajthatatlanságának kiküszöbölésére, valamint az egyes szociális juttatások elosztásának gazdaságosabb szempontjára tekintettel.

2. Felkérem a Nógrád Megyei Nyugdíjbiztosítási Igazgatóság Igazgatóját, hogy haladéktalanul intézkedjen a meghozni elmulasztott határozat meghozataláról, valamint hogy a jövőben nagyobb figyelemmel és körültekintéssel járjon el a határozatok jogszabályoknak való megfelelősége kérdésében. 

3. Felkérem a Nyugdíjfolyósító Igazgatóság Igazgatóját, hogy formai és tartalmi hibás határozatát – amennyiben annak törvényi feltételei fennállnak – vonja vissza, illetve a jövőben tartózkodjon jogszabályi felhatalmazás nélkül határozat meghozatalától.

4. Felkérem az Országos Nyugdíjbiztosítási Főigazgatóság Főigazgatóját, hogy fokozott figyelemmel kísérje az egyes megyei igazgatóságok rendszeres szociális járadékkal kapcsolatos ügyintézési tevékenységét, valamint hogy ellenőrzése szorítsa őket határozathozatali kötelezettségük betartására. 

Budapest. 2004. április 8.

Lenkovics Barnabás

Melléklet az OBH 5000/2003-as számú Jelentéshez
Alkalmazott jogszabályi rendelkezések:

8/1983. (VI. 29.) EüM-PM együttes rendelet a megváltozott munkaképességű dolgozók foglalkoztatásáról és szociális ellátásáról

2. § (1) E rendelet alkalmazása szempontjából megváltozott munkaképességű az a munkaviszonyban, közalkalmazotti és közszolgálati jogviszonyban (a továbbiakban együtt: munkaviszony), bedolgozói munkaviszonyban vagy bedolgozói tagsági viszonyban álló dolgozó, továbbá az a szövetkezettel munkaviszony jellegű jogviszonyban álló szövetkezeti tag, valamint a 7. § (1) bekezdés e) pontja, valamint az átmeneti járadék és a rendszeres szociális járadék tekintetében az, aki munkaviszonyban, bedolgozói munkaviszonyban, bedolgozói tagsági viszonyban, szövetkezettel munkaviszony jellegű jogviszonyban nem áll, és nem folytat semmiféle olyan tevékenységet, amely díjazással, jövedelemmel jár (a továbbiakban együtt: megváltozott munkaképességű dolgozó), aki:
a) egészségi állapota romlásából eredő munkaképesség-változás miatt eredeti munkakörben, rehabilitációs intézkedés nélkül, teljes értékű munka végzésére tartósan alkalmatlanná vált, de öregségi vagy rokkantsági nyugdíjban, baleseti rokkantsági nyugdíjban, öregségi vagy munkaképtelenségi járadékban nem részesül;

19. § (1) A megváltozott munkaképességű dolgozóról, amennyiben
a) munkaviszonyát, szövetkezeti tagsági viszonyát, bedolgozói munkaviszonyát, bedolgozói tagsági viszonyát (a továbbiakban: munkaviszonyát) megszüntetik, illetőleg a mezőgazdasági szövetkezet tagjaként a közös munkában a megváltozott munkaképessége miatt nem tud részt venni, és
b) öregségi, rokkantsági nyugdíjra, baleseti rokkantsági nyugdíjra, öregségi vagy munkaképtelenségi járadékra, növelt összegű öregségi vagy munkaképtelenségi járadékra - ideértve a külföldön szerzett jogosultságot is - nem jogosult, valamint
c) az egészségi állapotának megfelelő foglalkoztatása a 9. § (8) bekezdésében meghatározott javaslat szerint nem oldható meg
rendszeres pénzbeli ellátás útján kell gondoskodni.

22. § (1) Annak a nem rehabilitálható, reá irányadó nyugdíjkorhatárt be nem töltött megváltozott munkaképességű dolgozónak, aki az átmeneti járadék megállapításához szükséges feltételekkel nem rendelkezik, a 19. § (1) bekezdésében foglaltak fennállása esetén rendszeres szociális járadékot kell megállapítani, ha
a) a rokkantsági nyugdíjhoz az életkora szerint szükséges szolgálati idő felével rendelkezik, és
b) munkaképesség-változásának mértéke az OOSZI orvosi bizottságának véleménye szerint az 50 százalékot eléri,
c) munkanélküli ellátásban keresetkiegészítésben, táppénzben, baleseti táppénzben és gyermekgondozási díjban nem részesül.
(6) A rendszeres szociális járadék a munkaviszony, illetve a munkaviszony jellegű jogviszony megszűnését követő naptól jár.

24. § (1) Megszűnik a rendszeres szociális járadékra való jogosultság, ha a járadékban részesülő megváltozott munkaképességű dolgozó
a) az egészségi állapotának megfelelő és számára felajánlott munkahelyet indokolatlanul nem fogadja el,
b) munkaképesség-változásának mértéke az OOSZI orvosi bizottságának véleménye szerint nem éri el az 50 százalékot,
c) az ország területét állandó letelepedés szándékával elhagyta,
d) öregségi, rokkantsági vagy baleseti rokkantsági nyugdíjra vált jogosulttá.

25. § (1) Az átmeneti járadék, rendszeres szociális járadék, illetőleg a bányász dolgozók egészségkárosodási járadéka megállapítását a munkáltató is kezdeményezheti a dolgozó nevében.
(2) Az átmeneti járadék, a rendszeres szociális járadék, illetőleg a bányász dolgozók egészségkárosodási járadéka iránti igényt a jogosult lakóhelye szerint illetékes nyugdíjbiztosítási igazgatósághoz (kirendeltséghez) kell benyújtani. A járadékot a Nyugdíjfolyósító Igazgatóság folyósítja.
(3) Ha a megváltozott munkaképességű dolgozóval szemben a bíróság végrehajtandó szabadságvesztés büntetést alkalmaz, vagy a felfüggesztett szabadságvesztés büntetés végrehajtását rendeli el, a szabadságvesztés végrehajtásának kezdő napjával az átmeneti járadék, a rendszeres szociális járadék, valamint a bányász dolgozók egészségkárosodási járadéka folyósítását meg kell szüntetni.

25/A. § (1) Az átmeneti járadék, a rendszeres szociális járadék, a bányász dolgozók egészségkárosodási járadéka iránti igény érvényesítésére, a jogalap nélkül felvett járadék visszafizetésére és megtérítésére, a járadékból történő levonásra, a jogorvoslatra, valamint a járadékos bejelentési kötelezettségére egyebekben a társadalombiztosítási nyugellátásról szóló 1997. évi LXXXI. törvénynek és a végrehajtásáról rendelkező 168/1997. (X. 6.) Korm. rendeletnek az öregségi nyugdíjra vonatkozó rendelkezéseit kell megfelelően alkalmazni azzal, hogy a növelés szempontjából támogatásra szoruló hozzátartozó a Ptk. 685. § b) pontjában meghatározottak közül az a személy, akinek a havi jövedelme az öregségi nyugdíjnak a naptári év első napján érvényes legkisebb összege felét nem éri el.
(2) Az e rendelet hatálybalépése előtt megállapított járadéknövelések az (1) bekezdésben foglaltak miatt nem csökkenthetők.

26. § Az átmeneti járadékban, illetőleg rendszeres szociális járadékban részesülő megváltozott munkaképességű dolgozó a rokkantsági nyugdíjasokra vonatkozó szabályok szerint folytathat keresőtevékenységet.

1997. évi LXXXI. törvény a társadalombiztosítási nyugellátásról (Tny.) 
23. § (1) Rokkantsági nyugdíjra az jogosult, aki
a) egészségromlás, illetőleg testi vagy szellemi fogyatkozás következtében munkaképességét hatvanhét százalékban elvesztette és ebben az állapotában javulás egy évig nem várható (a továbbiakban: rokkant),
b) a szükséges szolgálati időt megszerezte, és
c) rendszeresen nem dolgozik, vagy keresete lényegesen kevesebb a megrokkanás előtti keresetnél.
(2) Az öregségi - ideértve az előrehozott öregségi nyugdíjat is - és a baleseti rokkantsági nyugdíjas rokkantsági nyugdíjra nem jogosult. Rokkantsági nyugdíj nem állapítható meg annak, aki saját rokkantságát szándékosan okozta, továbbá annak sem, aki a reá irányadó öregségi nyugdíjra jogosító korhatárt elérte, kivéve, ha öregségi nyugdíjra korkedvezmény címén jogosult, vagy rokkantsági nyugdíjat a jogosultság feléledése címén igényel.

65. § (1) A nyugdíjbiztosítási igazgatási szerv határozatot hoz […]
d) a nyugellátás szüneteltetéséről és az ellátás újbóli folyósításáról,

83. § (1) Az e törvény alapján megállapított nyugellátásról lemondani, azt - mint a jogosult személyéhez kötött ellátást - átruházni (engedményezni) nem lehet.

84. § (1) Az, aki nyugellátást jogalap nélkül vett fel, köteles azt visszafizetni, ha erre a felvételtől számított kilencven napon belül írásban kötelezték.
(2) Az (1) bekezdésben meghatározott idő elteltével a jogalap nélkül felvett nyugellátást attól lehet visszakövetelni, akinek a nyugellátás felvétele felróható.

168/1997. (X. 6.) Kormányrendelet (TnyR.) a társadalombiztosítási nyugellátásról szóló 1997. évi LXXXI. törvény végrehajtásáról 

18. § (1) A Tny. 23. § (1) bekezdése c) pontjának, 25. § (4) bekezdésének, 27. § (1) bekezdése b)-c) pontjának, 30. § (1) bekezdésének, 33. § (1)-(2) bekezdésének és 35. § (2) bekezdésének alkalmazása szempontjából nem dolgozik rendszeresen az, aki a munkakörére megállapított teljes munkaidőnél rövidebb munkaidőben dolgozik, ha pedig már a megrokkanást megelőzően is rövidebb munkaidőben dolgozott, akkor, ha munkaideje a megrokkanását követően tovább csökken.
(2) A Tny. 23. § (1) bekezdése c) pontjának, 27. § (1) bekezdése b)-c) pontjának és 33. § (1)-(2) bekezdésének alkalmazása szempontjából a keresetet a megrokkanás előtti keresetnél lényegesen kevesebbnek kell tekinteni, ha annak a személyi jövedelemadóval csökkentett összege legalább húsz százalékkal kevesebb a nyugdíj alapját képező havi átlagkeresetnek a Tny. 13. § (2) bekezdés szerint növelt összegénél.
(3) A Tny. 25. § (4) bekezdésének, 30. § (1) bekezdésének és 35. § (2) bekezdésének alkalmazása során lényegesen kevesebbnek kell tekinteni a keresetet akkor, ha a keresetek közötti különbség legalább húsz százalék.