Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának
Jelentése
az OBH 4379/2003. számú ügyben
Előadó: dr. Juhász Zoltán 

Az eljárás megindulása
A panaszos az állampolgári jogok országgyűlési biztosához fordult, s folyamatban lévő, illetve lezárt bírósági végrehajtási eljárásokkal kapcsolatban terjesztett elő kifogásokat. A vizsgálat az Alkotmányban deklarált jogállamiság elvéből fakadó jogbiztonság és tisztességes eljáráshoz való jog megsértésének gyanúja miatt indult.

A megállapított tényállás
Az ügyben megkerestem az érintett önálló bírósági végrehajtókat, akiknek válaszlevelei és az általuk, valamint a panaszos által becsatolt iratok alapján az alábbiak állapíthatóak meg.
A Balassagyarmati Városi Bíróság P.21.638/1996/19. számú ítéletében a panaszost gyerektartásdíj fizetésére kötelezte. E fizetési kötelezettségének azonban csak részben tett eleget, ezért hátraléka keletkezett. Volt felesége a gyerektartásdíj behajtására végrehajtást kért, mely végrehajtási eljárás alapját az említett ítélet képezte. Panaszos a 2000. március 20-án megtartott panasznapon kérte a Balassagyarmati Városi Bíróságon, hogy az ellene folyamatban lévő végrehajtási eljárást a bíróság függessze fel, amíg az általa benyújtott felülvizsgálati kérelem elbírálásra kerül. A Balassagyarmati Városi Bíróság azonban a végrehajtás felfüggesztése iránti kérelmet elutasította, a Nógrád Megyei Bíróság ezt a döntést helybenhagyta.
A végrehajtási eljárás során az eljáró önálló bírósági végrehajtó (továbbiakban: végrehajtó) az előtte H.V.309/1997. számon folyamatban volt ügyben a következő cselekményeket foganatosította.
Helyszíni eljárás foganatosítása foglalási jegyzőkönyv felvételével, melynek során megállapításra került, hogy panaszosnak lefoglalható ingósága, letiltható jövedelme nincsen. Mindezek miatt – s mert a bíróság által előírt tartozását nem fizette meg - a panaszos tulajdonában álló ingatlanra végrehajtási jog lett bejegyezve. Ezt követően került sor az illetékes önkormányzattól az ingatlan adó- és értékbizonyítványának beszerzésére, majd az ingatlan lakottan megállapított becsértékének a felekkel történő közlésére. Ezek után az ingatlan lakottan árverési értékesítésre került, a harmadik alkalommal megtartott árverés volt sikeres. Az ingatlan új tulajdonosa bejegyzésre került az ingatlan-nyilvántartásba. Az árverési bevétel felosztása és – miután a bíróság a felosztási tervet jóváhagyta – kiutalása megtörtént a jogosultak számára. A végrehajtási ügy lezárásra került behajtás jogcímén, majd az iratok be lettek terjesztve a bíróságra.
A panaszos feljelentést tett az ingatlan új tulajdonosa ellen magánlaksértés vétsége miatt, mivel megakadályozta őt abban, hogy „lakásába bemenjen”. A nyomozás megtagadásra került, mivel a feljelentett cselekmény nem volt bűncselekmény.
Az új tulajdonos az önkormányzatnál birtokvédelem iránti kérelmet nyújtott be, melynek az önkormányzat helyt adott, s a panaszost birtokháborító magatartásától eltiltotta. 
A panaszos végül a Balassagyarmati Városi Bíróságon az új tulajdonos ellen birtokháborítás megszüntetése iránt pert indított. A bíróság 12.P.20958/2000/14. számú ítéletében a következőket állapította meg. A per folyamán a felperes (panaszos) többször módosította kereseti kérelmét, míg végül az eredeti állapot helyreállítását kérte elsődlegesen, azzal, hogy a bíróság helyezze vissza az ingatlan birtokába. Másodlagosan kártérítés megfizetésére kérte kötelezni az alperest (az ingatlan új tulajdonosát). A bíróság a panaszos kereseti kérelmét részben alaposnak találta, azonban – mivel időközben az új tulajdonos az ingatlant értékesítette – az eredeti állapot helyreállítása, illetve az ingatlan panaszos birtokába adása nem volt megvalósítható. Ennek oka az volt, hogy az ingatlant megvásároló kínai állampolgárok az ingatlan-nyilvántartásban bízva, ellenérték fejében szereztek jogot, illetőleg jóhiszeműségüket a peres felek az eljárás során nem kérdőjelezték meg, s ezek a személyek az ingatlanban laktak. Azonban a bíróság a panaszos másodlagos kereseti kérelmét alaposnak találta, s az ingatlant árverésen megszerző vevőt, (az új tulajdonost) kártérítés megfizetésére kötelezte. A Nógrád Megyei Bíróság a városi bíróság ítéletét helybenhagyta Pf. 20.551/2001/3. számú ítéletével.
Ezt követően a panaszos (jogi képviselője által) végrehajtási lap kibocsátását kérte a megítélt összeg behajtása érdekében. Az eljáró önálló bírósági végrehajtó az előtte 22.V.174/2002. szám alatt folyamatban lévő végrehajtási eljárásban helyszíni eljárást folytatott, melynek során megállapította, hogy a rendelkezésre álló címen a pervesztes új tulajdonos (továbbiakban: adós) nem található. Ezek után az illetékes Okmányirodát kereste meg a végrehajtó, ahol közölték, hogy adósnak nincs új címe bejegyezve. A végrehajtó ezt követően munkahely, esetleges gépkocsi- vagy ingatlan vagyon felkutatására tett kísérletet, ami azonban nem vezetett eredményre. A végrehajtási eljárás így a bírósági végrehajtásról szóló 1994. évi LIII. törvény (továbbiakban: Vht.) 52. § d) pontja alapján szünetelt. Ezt a tényt közölték panaszossal is. Attól függetlenül, hogy a panaszos ezt nem kérte, a végrehajtó 2003. január 29-én újabb kísérletet tett az adós munkahelyének felkutatására, amely azonban ismét nem vezetett eredményre. Az országgyűlési biztos megkeresését követően azonban adat merült fel arra nézve, hogy az adós albérletben lakik. Az így megszerzett címen a végrehajtó helyettese foganatosított helyszíni eljárást, melynek eredményeképpen megállapította, hogy az adós továbbra sem rendelkezik lefoglalható ingósággal, illetve ingatlannal vagy jövedelemmel. A végrehajtási eljárás a Vht. 52. § d) pontja alapján szünetel, bár az adós úgy nyilatkozott, hogy: ”rendezni akarja a fennálló követelést, jelen pillanatban nem tudja, esetleg részletekben.”

Az érintett alkotmányos jog 
1949. évi XX. törvény a Magyar Köztársaság Alkotmánya
2. § (1) A Magyar Köztársaság független, demokratikus jogállam.

A vizsgálat megállapításai
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény (továbbiakban: Obtv.) 16. § (1) bekezdése értelmében: Az országgyűlési biztoshoz bárki fordulhat, ha megítélése szerint valamely hatóság, illetve közszolgáltatást végző szerv eljárása, ennek során hozott határozata (intézkedése), illetőleg a hatóság intézkedésének elmulasztása következtében alkotmányos jogaival összefüggésben sérelem érte vagy ennek közvetlen veszélye áll fenn; feltéve, hogy a rendelkezésre álló közigazgatási jogorvoslati lehetőségeket – ide nem értve a közigazgatási határozat bírósági felülvizsgálatát – már kimerítette, illetve jogorvoslati lehetőség nincs számára biztosítva.
Az Obtv. 2001. évi módosítását követően az országgyűlési biztos vizsgálódási körébe tartozik a megyei bírósági végrehajtó és az önálló bírósági végrehajtó. Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa a hatásköri szabályozás alapján azonban nem jogosult a bírósági határozatokban foglaltak felülvizsgálatára, illetve megváltoztatására, a bíróság eljárásának vizsgálatára, kizárólag a bírósági végrehajtási eljárásban közreműködő önálló bírósági és megyei bírósági végrehajtók tevékenységét vizsgálhatja. 
A rendelkezésre álló adatokból megállapítható, hogy a panaszos ellen folyamatban volt végrehajtási eljárás a hatályos jogszabályoknak megfelelően zajlott le. A Vht. alapvető rendelkezései előírják a végrehajtási kényszer arányos és fokozatos alkalmazását. Ebben az esetben – mivel azonnali beszedési megbízás alkalmazásának lehetősége nem állt fenn – ez azt jelenti, hogy a bírósági végrehajtás során a pénzkövetelést elsősorban az adós munkabéréből, egyéb járandóságából, illetőleg a pénzintézetnél kezelt, őt megillető összegből kell behajtani. Ha előre látható, hogy a munkabérre vagy a pénzintézetnél kezelt összegre vezetett végrehajtás viszonylag rövid időn belül nem vezet eredményre, az adós bármely vagyontárgya végrehajtás alá vonható. A lefoglalt ingatlant csak akkor lehet értékesíteni, ha a követelés az adós vagyontárgyaiból nincs teljesen fedezve vagy csak aránytalanul hosszú idő múlva elégíthető ki (Vht. 7. §). Ugyanakkor figyelembe kell venni a végrehajtást kérő rendelkezési jogát is, amely szerint a törvény keretei között a végrehajtást kérő rendelkezésétől függ, hogy az adós milyen jellegű vagyontárgyából kívánja követelésének végrehajtását (Vht. 8. §).
A rendelkezésre álló adatokat alapján megállapítható, hogy a végrehajtó a fokozatosság és arányosság elvének megfelelően foganatosította a helyszíni eljárást, amelynek során megállapította, hogy a panaszosnak letiltható jövedelme nincsen. Ugyancsak az említett alapelv szerint járt el, amikor azt vizsgálta meg, hogy van-e a panaszosnak lefoglalható ingósága. Mivel ilyen ingósággal a panaszos nem rendelkezett, illetve az adós több cselekményével is arra utalt, hogy a gyerektartásdíj-tartozását nem kívánja rendezni, a végrehajtó végrehajtás alá vonta a panaszos ingatlanát.
Mindezek alapján megállapítható, hogy a végrehajtó az arányosság és a fokozatosság elvét figyelembe véve, a jogszabályoknak megfelelően járt el, így a végrehajtó eljárása alkotmányos joggal összefüggő visszásságot nem okozott. A panaszos által kezdeményezett peres eljárás során az első fokon eljárt városi bíróság ítéletében megállapította, hogy a panaszos tulajdonában állt ingatlant árverés útján megszerző új tulajdonos nem tudta bizonyítani, hogy a panaszost bérleti díj fizetésére felszólította volna. A per során kiderült az is, hogy tudomással kellett bírnia arról, hogy az ingatlant lakottan fogja megvásárolni, mégis úgy vélte, hogy a tulajdonjoggal együtt annak használatát (birtokát) is megszerezte.
A bíróság álláspontja szerint az új tulajdonos, mint árverési vevő, nem korlátozástól mentes tulajdonjogot szerzett az árverés során, miután lakottan, a panaszos bentlakásának értékcsökkentő hatását figyelembe véve licitált az ingatlanra. Következésképpen az új tulajdonos a panaszos birtoklási és használati jogával terhelten szerzett tulajdonjogot. Ezáltal kötelezettséget vállalt arra, hogy a panaszos részére a birtoklást és a használatot továbbra is biztosítsa. A bíróság szerint a panaszos az új tulajdonos felróható magatartása miatt esett el az ingatlan birtoklásától és a lakottan történő árverést követően kialakult speciális lakásbérleti viszonyát nem tudta folytatni, valamint ennek folytatása az ingatlan időközbeni értékesítése miatt lehetetlenné vált, így az új tulajdonos magatartása és az ezáltal a panaszost ért kár közötti okozati összefüggés fennáll, ezért az új tulajdonos köteles kártérítést fizetni a panaszos számára.
E jogerős ítélet alapján indult végrehajtási eljárás a megállapított tényállás szerint eredményre még nem vezetett. Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa már több esetben vizsgált ugyanebben a témakörben benyújtott panaszokat (ilyen az OBH 1532/2003, az OBH 2606/2003., az OBH 2965/2003., valamint az OBH 3122/2003. számú ügyekben készült összevont jelentés), s megállapította, hogy az érintett végrehajtóknak követnie kell a bírósági végrehajtási eljárás Vht. által előírt szabályait. Ennek megfelelően, amennyiben a rendelkezésre álló adatok nem elegendőek az adós lakóhelyének, fellelhető vagyonának, illetve jövedelemforrásának felderítésére, megkereséseket adnak ki. A szükséghez képest kell megkeresni földhivatalt, cégbíróságot, okmányirodát, társadalombiztosítási szervet, pénzintézetet. Abban az esetben, ha ezek a megkeresések nem vezetnek eredményre, az érintett végrehajtó nem tudja tovább folytatni az eljárást, hiszen fellelhető jövedelem vagy vagyon hiányában a végrehajtás nem valósítható meg, ilyenkor a Vht. 52. §-a értelmében az eljárás szünetel. Az eljárás folytatása ilyen esetben csak akkor várható, ha olyan információ merül fel, amely reményt ad valamilyen vagyontárgy vagy jövedelem végrehajtására. A bírósági végrehajtási eljárás lefolytatására nem ír elő konkrét határidőt jogszabály. A bírósági végrehajtási ügyvitelről és pénzkezelésről szóló 1/2002. (I. 17.) IM rendelet 23. §-a az ügyintézés sorrendjéről rendelkezve úgy szabályoz, hogy az egyes végrehajtási cselekményeket a végrehajtó az ügyek érkezésének sorrendjében köteles teljesíteni. Hasonlóképpen szabályozott a korábban e tárgyban hatályban volt 20/1994. (XII. 24.) IM rendelet is. A jelenlegi körülmények között ennél pontosabb meghatározás nem adható. Különösen azért nem, mivel a végrehajtási ügyek száma igen nagy, s ehhez képeset a végrehajtók létszáma alacsony.
Jelen esetben a rendelkezésre álló iratokból és adatokból nem állapítható meg az, hogy az eljárt végrehajtók jogszabályt sértettek volna. Hangsúlyoznom kell, hogy az Alkotmány egyetlen rendelkezése sem garantálja egy végrehajtási eljárás eredményességét, s ez egyetlen rendelkezéséből sem vezethető le. Ugyanakkor azonban a Vht. ennek a végrehajtási eljárásnak az idején még nem tartalmazott a lakott ingatlan árverési értékesítésére, illetve az abban lakó adós helyzetére, jogállására vonatkozó szabályt. A Vht. 143. § d./ pontja mondta ki, hogy: „Az árverést a végrehajtó árverési hirdetménnyel tűzi ki, és ebben feltünteti: e) az ingatlan lakott vagy beköltözhető állapotban történő értékesítését,”
E törvényhelyből tehát az derült ki, hogy ingatlan lakottan is árverezhető. A lakott ingatlan árverési értékesítése, illetve az elárverezett ingatlan volt tulajdonosának (aki sok esetben az ingatlanban marad és ott lakik) a jogállása nem volt szabályozva. Ez már önmagában alkotmányos visszásságot okozott. 
A bíróságok gyakorlata úgy értelmezte a helyzetet, hogy az árverés után az elárverezett ingatlanban maradó volt tulajdonos, valamint az új tulajdonos között sajátos lakáshasználati, lakásbérleti jogviszony jött létre. A bíróság álláspontja szerint a lakottan elárverezett ingatlan esetében az ott maradó lakók használati díj fejében továbbra is az adott ingatlanban maradhatnak. Ugyanakkor a használati díj mértékében, a lakhatás feltételeiben az új tulajdonossal kell megállapodásra jutni. Abban az esetben, ha ez nem sikerül, vagy amennyiben az új tulajdonos a használati díj fizetése ellenére arra törekszik, hogy az ott lakókat eltávolítsa, ismét a bírósági út áll nyitva a kérdés rendezésére.
A bírósági gyakorlat általában lakás lakottan történt elárverezése esetében úgy ítélte meg, hogy az új tulajdonos és az ingatlanban (lakásban) maradó volt tulajdonos között az 1959. évi IV. törvényben (Polgári Törvénykönyv, továbbiakban: Ptk.) nem szabályozott atipikus használati jogviszony jön létre, amelyből eredően a lakásban maradó személyt vagy személyeket használatidíj-fizetési kötelezettség terheli. Az ingatlan kiürítésére pedig csak akkor kerülhet sor, ha a használatidíj-fizetési kötelezettségüket nem teljesítik a lakásban maradt volt tulajdonosok. A bíróság többé-kevésbé egységes gyakorlata szerint a lakásban maradó volt tulajdonost a bérlővel azonos jogállás illeti meg, ha árverés esetén az árverési vételár megállapítása a bentlakás értékcsökkentő hatásának figyelembevételével történt. Ennek értelmében a lakás cserelakás felajánlása nélküli kiürítését az új tulajdonos csak azt követően kezdeményezheti, ha a bentlakók a lakások és helyiségek bérletére, valamint az elidegenítésükre vonatkozó egyes szabályokról szóló a 1993. évi LXXVIII. törvény 24. §-a (1) bekezdésének a)-d) pontjaiban foglalt felmondási okok valamelyikét megvalósítják, és a felmondás jogát az új tulajdonos a megfelelő alaki és eljárási szabályok betartása mellett gyakorolta. (BH 1998. 586.)
A Vht. módosításáról rendelkezett a 2000. évi CXXXVI. tv., a módosított, illetve kiegészített rendelkezések 2001. IX. 1. napján léptek hatályba. Az új szabályok kimondják, hogy az ingatlant főszabály szerint beköltözhető állapotban kell árverezni, ettől csak a törvényben taxatíve felsorolt esetekben lehet eltérni, tehát csak a törvényben meghatározott körülmények fennállása esetén van mód arra, hogy az ingatlant lakottan értékesítsék (Vht. 141. §).
Az új szabályok szerint az adós és az adós jogán az ingatlanban lakó személyek az árveréstől számított 30. napig, ha a végrehajtó ennél hosszabb határidőt adott a vételár megfizetésére, eddig az időpontig, jogorvoslat előterjesztése esetén pedig az erről szóló határozat rendelkezése szerint a határozat jogerőre emelkedésétől számított 15. napig kötelesek az ingatlant ingóságaiktól kiürítve elhagyni, és biztosítani, hogy a végrehajtó átadja azt az árverési vevőnek. A végrehajtást foganatosító bíróság a jogorvoslat benyújtásáról, a jogorvoslatot elbíráló bíróság pedig a jogorvoslatot elbíráló határozat jogerőre emelkedéséről tájékoztatja a végrehajtót, és részére a határozatot megküldi.
Az adós és a vele lakó személyek ideiglenesen mentesülnek a kiköltözési kötelezettség alól, ha a vételár kifizetése határidőben nem történt meg; ebben az esetben a teljes vételár kifizetésétől számított 30 napon belül kell kiköltözni az ingatlanból.
A végrehajtást foganatosító bíróság az adósnak a – becsérték közlésének kézhezvételétől számított 15 napon belül előterjesztett – kérelmére az ingatlan elhagyására egyszeri halasztást adhat, ha az ingatlan a Vht. 147. § (3) és (4) bekezdésében foglaltaknak megfelel (azaz lakóingatlanról van szó, s az adósnak ez az egyetlen lakóingatlana, lakóhelye ebben van, és a végrehajtási eljárás megindítását megelőző 6 hónapban is ebben volt), és az adós az elhelyezését ideiglenesen sem tudja biztosítani. Nincs helye halasztásnak, ha az adóst az eljárás során korábban rendbírsággal sújtották, vagy kérelmére a bíróság legalább 6 hónapra a halasztásra is okot adó körülmény miatt a végrehajtást felfüggesztette (Vht. 154/A. §).
A vizsgálat alapján összességében megállapítottam, hogy a Vht. 2001. szeptember 1. napjáig hatályos rendelkezései, mivel nem szabályozták az ingatlan lakottan történő árverési értékesítését, az Alkotmány 2.§ (1) bekezdésében biztosított jogállamiságból eredő jogbiztonság követelményével összefüggő visszásságot okoztak. Az új jogi szabályozás hatálybalépésével az alkotmányosság helyreállt, azonban a konkrét ügyben a panasz az országgyűlési biztos által orvosolhatatlan, ezért a vizsgálatot lezártam.

Budapest, 2004. február 26.
Lenkovics Barnabás sk.

Melléklet:
1993. évi LIX. törvény az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról (Obtv)
16. § (1) Az országgyűlési biztoshoz bárki fordulhat, ha megítélése szerint valamely hatóság [29. § (1) bek.], illetve közszolgáltatást végző szerv (a továbbiakban együtt: hatóság) eljárása, ennek során hozott határozata (intézkedése), illetőleg a hatóság intézkedésének elmulasztása következtében alkotmányos jogaival összefüggésben sérelem érte vagy ennek közvetlen veszélye áll fenn, feltéve, hogy a rendelkezésre álló közigazgatási jogorvoslati lehetőségeket - ide nem értve a közigazgatási határozat bírósági felülvizsgálatát - már kimerítette, illetve jogorvoslati lehetőség nincs számára biztosítva.
29. § (1) E törvény alkalmazásában - a (2) bekezdésben foglaltak kivételével - hatóság: h) a kötelező tagság alapján működő köztestület; j) a megyei bírósági végrehajtó és az önálló bírósági végrehajtó.
(2) E törvény alkalmazásában nem minősül hatóságnak: e) a bíróság;

A bírósági végrehajtásról szóló 1994. évi LIII. törvény
1. § A bíróságok és a jogvitát eldöntő más szervek határozatait, továbbá egyes okiratokon alapuló követeléseket bírósági végrehajtás útján, e törvény szerint kell végrehajtani.
5. § (1) A bírósági végrehajtás során állami kényszerrel is el kell érni, hogy a pénzfizetésre, illetőleg az egyéb magatartásra kötelezett (a továbbiakban: adós) teljesítse a kötelezettségét. (2) Az állami kényszer - e törvény keretei között - elsősorban az adós vagyoni jogait korlátozhatja, kivételesen az adós személyiségi jogait is érintheti. (3) Az adós személye elleni kényszercselekményt - a bíróság, illetőleg a bírósági végrehajtó (a továbbiakban: végrehajtó) intézkedése alapján - a rendőrség végzi el. A rendőrség jogosult és köteles mindazokat a kényszerítő intézkedéseket megtenni és kényszerítő eszközöket alkalmazni, amelyek a rendőrségről szóló jogszabályok szerint megtehetők, illetőleg alkalmazhatók, és az adott esetben a végrehajtás eredményes befejezéséhez szükségesek.
6. § (1) A pénzforgalmi úton érvényesíthető - e törvényben említett - pénzkövetelést azonnali beszedési megbízással kell behajtani; bírósági végrehajtásnak akkor van helye, ha az azonnali beszedési megbízás nem vezetett eredményre.
(2) Pénzforgalmi úton lehet behajtani e törvényben említett pénzkövetelést, ha
a) a jogosult - a lakás-előtakarékossági számla kivételével - bankszámlával, a kötelezett pedig pénzforgalmi bankszámlával rendelkezik,
b) a végrehajtás általános feltételei fennállnak,
c) a követelés teljesítését bírósági, közjegyzői határozat írja elő, vagy az a 21. §-nak megfelelő közjegyzői okiratban foglalt kötelezettségvállaláson alapul, és
d) a jogosult a behajtást végző pénzügyi intézménynek nyilatkozik arról, hogy nincs folyamatban a követelése behajtására irányuló bírósági végrehajtási eljárás, illetőleg nem terjesztett elő végrehajtás elrendelése iránti kérelmet, vagy ilyen kérelme alapján a követelése nem nyert kielégítést.
(3) Ha a kötelezett pénzforgalmi számlája nem ismert, és az a cégnyilvántartásból sem állapítható meg, a végrehajtás elrendelésére jogosult bíróság a jogosult kérelmére felhívja az adóhatóságot a számlaszám közlésére. Az adóhatóság köteles a felhívásnak haladéktalanul eleget tenni.
(4) Ha a pénzforgalmi úton történő behajtás fedezet hiánya miatt nem vagy csak részben vezetett eredményre, bírósági végrehajtásnak csak akkor van helye, ha a végrehajtást kérő igazolja, hogy a kötelezett számlavezető pénzügyi intézményétől nem kérte az azonnali beszedési megbízás további függőben tartását, és megjelöli, hogy az azonnali beszedési megbízást milyen összegben teljesítette a pénzügyi intézmény. A függőben tartásra irányadó határidő lejárta előtt előterjesztett végrehajtási kérelem elbírálására is ez a rendelkezés irányadó.
7. § (1) A bírósági végrehajtás során a pénzkövetelést elsősorban a pénzügyi intézménynél kezelt, az adós rendelkezése alatt álló összegből, illetőleg az adós munkabéréből, illetményéből, munkadíjából, a munkaviszonyon, munkaviszony jellegű szövetkezeti jogviszonyon, közszolgálati és közalkalmazotti jogviszonyon, szolgálati viszonyon, társadalombiztosítási jogviszonyon alapuló járandóságából, valamint a munkából eredő egyéb rendszeres, időszakonként visszatérően kapott díjazásából, juttatásából, követeléséből (a továbbiakban együtt: munkabéréből) kell behajtani.
(2) Ha előre látható, hogy a követelést a munkabérre, illetőleg a pénzügyi intézménynél kezelt összegre vezetett végrehajtással nem lehet viszonylag rövidebb időn belül behajtani, az adós bármilyen lefoglalható vagyontárgya végrehajtás alá vonható. A lefoglalt ingatlant azonban csak akkor lehet értékesíteni, ha a követelés az adós egyéb vagyontárgyaiból nincs teljesen fedezve, vagy csak aránytalanul hosszú idő múlva elégíthető ki.
(3) E törvény alkalmazásában pénzügyi intézménynél kezelt összeg:
a) a Polgári Törvénykönyvről szóló 1959. évi IV. törvény (a továbbiakban: Ptk.) 529. §-ában meghatározott bankszámlaszerződés alapján nyitott bankszámlán szereplő összeg, valamint a Ptk. 530. §-ában meghatározott betétszerződés és a Ptk. 533. §-ában meghatározott takarékbetét-szerződés alapján a pénzügyi intézménynél elhelyezett, az adós rendelkezése alatt álló összeg, ha azt a pénzügyi intézmény a bankszámlaszerződés szabályainak megfelelően kezeli (ideértve a nem pénzforgalmi jellegű számlákon kezelt összegeket is),
b) a Ptk. 530. §-ában meghatározott betétszerződés és a Ptk. 533. §-ában meghatározott takarékbetét-szerződés alapján takarékbetétkönyv, egyéb betéti okirat ellenében a pénzügyi intézménynél elhelyezett, az adós rendelkezése alatt álló összeg; továbbá egyéb szerződés alapján az adós részére a pénzügyi intézmény által visszafizetendő, az adós rendelkezése alatt álló pénzösszeg.
(4) A bírósági végrehajtás során a pénzügyi intézménynél kezelt összegre irányadó szabályokat kell alkalmazni a befektetési szolgáltatókra vonatkozó törvényi rendelkezések szerint ügyfélszámlán nyilvántartott, az adós rendelkezése alatt álló összegre is.
(5) A bíróság és a végrehajtó a végrehajtási eljárás során szükség esetén megkeresi az adóhatóságot a hozzá bejelentett bankszámlaszámok közlése végett, továbbá a pénzügyi intézményeket az adós náluk kezelt pénzösszegeinek végrehajtás alá vonásához szükséges adatok (számlaszám) közlése végett.
8. § (1) E törvény keretei között a végrehajtást kérő rendelkezésétől függ, hogy az adós milyen jellegű vagyontárgyából kívánja követelésének végrehajtását.
(2) A bíróság a végrehajtási kényszer arányos, illetőleg fokozatos alkalmazása céljából a végrehajtást kérő rendelkezésétől az adós érdekében eltérhet.
52. § A végrehajtás szünetel, ha
a) az adós személyazonossága a szükséges adatok hiányában nem állapítható meg,
b) az adós meghalt, vagy a nem természetes személy adós megszűnt, és a végrehajtást kérő nem kérte a jogutódlás megállapítását,
c) a végrehajtást kérő az eljárásban való közreműködését megtagadta,
d) az adósnak nincs lefoglalható vagyontárgya, illetőleg a lefoglalt vagyontárgy értékesítése sikertelen volt,
e) a végrehajtást kérő a végrehajtási költséget - bár köteles rá - nem előlegezte,
f) az adós a teljesítésre halasztást kapott, vagy a részletekben való teljesítést engedélyezték neki,
g) külön törvény így rendelkezik.
53. § (1) A végrehajtó a végrehajtás szüneteléséről - az okát is feltüntető - jegyzőkönyvet készít, és a jegyzőkönyv másolatát megküldi a feleknek.
(2) Ha a halasztást vagy a részletekben való teljesítést a bíróság engedélyezte, ezt - az (1) bekezdés alkalmazása helyett - fel kell jegyezni a végrehajtási ügyiraton.
54. § (1) A végrehajtást akkor lehet folytatni, ha az 52. §
a) pontja esetén a személyazonosság megállapításához szükséges adatok pótlására került sor,
b) pontja esetén a végrehajtást kérő a jogutódlás megállapítása iránti kérelmet terjesztett elő,
c) pontja esetén a végrehajtást kérő a közreműködési kötelezettségének eleget tesz,
d) pontja esetén valószínűsítették, hogy az adósnak van olyan vagyontárgya, amely lefoglalható, illetőleg értékesíthető,
e) pontja esetén a végrehajtást kérő a költséget előlegezte,
f) pontja esetén a halasztás időtartama eltelt, illetőleg az adós a részlet teljesítését elmulasztotta,
g) pontja esetén a szünetelés törvényben megállapított oka megszűnt.
(2) Az (1) bekezdés e) pontjában írt esetben - ide nem értve azokat az eseteket, amelyekben költségmentesség folytán az állam köteles a végrehajtási költség előlegezésére - nincs helye az eljárás folytatásának, ha a szünetelés megállapításától számított 1 éven belül a költséget nem előlegezték; ebben az esetben a végrehajtás megszűnik.
55. § (1) A végrehajtást foganatosító bíróság a végrehajtást köteles végzéssel megszüntetni, illetőleg korlátozni, ha
a) ezt kívánta a végrehajtást kérő, és a megszüntetés, illetőleg korlátozás másnak a jogát nem sérti,
b) külön törvény így rendelkezik.
(2) Nincs helye a végrehajtás megszüntetésének az (1) bekezdés a) pontjában foglalt esetben, ha a végrehajtási költség megfizetésére a 34. és 41. § szerint nem került sor.
56. § (1) A végrehajtást elrendelő bíróság végzéssel megszünteti, illetőleg korlátozza a végrehajtást, ha közokirat alapján megállapította, hogy a végrehajtandó határozatot jogerős határozat hatályon kívül helyezte, illetőleg megváltoztatta.
(2) Az (1) bekezdésben említett esetben a végrehajtást elrendelő bíróság az adós kérelmére végzéssel arra kötelezheti a végrehajtást kérőt, hogy - teljesen, illetőleg részben - térítse vissza az adósnak a végrehajtás során kapott összeget (vagyontárgyat) és a végrehajtási költséget, illetőleg megfelelő részét. Ez akkor is irányadó, ha az adós a végrehajtás megelőzése végett önként teljesítette a kötelezettségét, és ezt igazolta. Tartásdíj címén kifizetett összeg (átadott vagyontárgy) ilyen visszatérítésének nincs helye.
(3) A (2) bekezdésben foglalt esetben az eljárást az alapügyben eljáró végrehajtó az alapügy keretében foganatosítja (visszvégrehajtás).
141. § (1) Az ingatlant - ha a törvény másképpen nem rendelkezik - rendszerint árverésen kell értékesíteni.
(2) Az ingatlant - a (3) bekezdésben foglalt kivétellel - beköltözhető állapotban kell árverezni.
(3) Lakottan kell árverezni az ingatlant,
a) ha abban a végrehajtási eljárás megindulását megelőzően kötött, érvényes bérleti szerződés alapján bérlő lakik, kivéve ha az adós és a zálogjogosult korábban az ingatlan beköltözhető állapotban történő értékesítésében állapodott meg, és a bérleti szerződés megkötésére e megállapodás ellenére került sor,
b) ha abban - a 137. § (2) bekezdésben foglalt esetet kivéve - haszonélvező lakik,
c) ha az osztatlan közös tulajdonban levő ingatlanban a nem adós tulajdonostárs lakik,
d) ha az adós és a végrehajtást kérő (több végrehajtást kérő esetén valamennyi végrehajtást kérő) a lakottan történő értékesítésben megállapodott, vagy
e) ha a lakottan történő értékesítéssel valamennyi végrehajtást kérő egyetért,
f) ha abban az adós egyenesági felmenője lakik, és lakóhelye a végrehajtási eljárás megindítását megelőző 6 hónapban is ebben volt, az ingatlan tulajdonjogát az adós tőle ingyenesen szerezte, kivéve ha az adós és a zálogjogosult korábban az ingatlan beköltözhető állapotban történő értékesítésében állapodott meg.
(4) Ha a (3) bekezdés e) pontjában foglalt esetben a végrehajtást kérők nem egyeztek bele a lakottan történő értékesítésbe, az adósnak a lakásban maradására vonatkozó korábbi szerződéses kikötések a hatályukat vesztik.
147. § (1) Az árverés megkezdésekor a végrehajtó az árverezőkkel közli az ingatlan becsértékét (a kikiáltási árat), ismerteti az árverési feltételeket, és felhívja az árverezőket ajánlatuk megtételére.
(2) Ha a felajánlott vételár nem éri el a kikiáltási árat, azt fokozatosan lejjebb kell szállítani a becsérték feléig.
(3) Lakóingatlan esetén a kikiáltási ár a becsérték 70%-ának megfelelő összegre szállítható le, ha az adósnak ez az egyetlen lakóingatlana, lakóhelye ebben van, és a végrehajtási eljárás megindítását megelőző 6 hónapban is ebben volt.
(4) Lakóingatlannak kell tekinteni
a) a lakás céljára létesített és az ingatlan-nyilvántartásban lakóház vagy lakás megnevezéssel nyilvántartott vagy ilyenként feltüntetésre váró ingatlant (tulajdoni illetőséget) a hozzá tartozó földrészlettel, ha arra használatbavételi engedélyt adtak ki,
b) az ingatlan-nyilvántartásban tanyaként feltüntetett lakó-, illetőleg gazdasági épületet, épületcsoportot és az azonos helyrajzi szám alatt hozzá tartozó föld együttesét.
(5) Az árverést addig kell folytatni, amíg ajánlatot tesznek. Ha nincs további ajánlat, a végrehajtó a felajánlott legmagasabb vételár háromszori kikiáltása után kijelenti, hogy az ingatlant a legtöbbet ajánló megvette.
154/A. § (1) Az adós és az adós jogán az ingatlanban lakó személyek - a (3) és (4) bekezdésben foglalt kivétellel - az árveréstől számított 30. napig, ha a végrehajtó ennél hosszabb határidőt adott a vételár megfizetésére, eddig az időpontig, jogorvoslat előterjesztése esetén pedig az erről szóló határozat rendelkezése szerint a határozat jogerőre emelkedésétől számított 15. napig kötelesek az ingatlant ingóságaiktól kiürítve elhagyni, és biztosítani, hogy a végrehajtó átadja azt az árverési vevőnek.
(2) A végrehajtást foganatosító bíróság a jogorvoslat benyújtásáról, a jogorvoslatot elbíráló bíróság pedig a jogorvoslatot elbíráló határozat jogerőre emelkedéséről tájékoztatja a végrehajtót, és részére a határozatot megküldi.
(3) Az adós és a vele lakó személyek ideiglenesen mentesülnek a kiköltözési kötelezettség alól, ha a vételár kifizetése határidőben nem történt meg; ebben az esetben a teljes vételár kifizetésétől számított 30 napon belül kell kiköltözni az ingatlanból.
(4) A végrehajtást foganatosító bíróság az adósnak a - becsérték közlésének kézhezvételétől számított 15 napon belül előterjesztett - kérelmére az ingatlan elhagyására egyszeri halasztást adhat, ha az ingatlan a 147. § (3) és (4) bekezdésében foglaltaknak megfelel, és az adós az elhelyezését ideiglenesen sem tudja biztosítani. Nincs helye halasztásnak, ha az adóst az eljárás során korábban rendbírsággal sújtották, vagy kérelmére a bíróság legalább 6 hónapra a halasztásra is okot adó körülmény miatt a végrehajtást felfüggesztette.
(5) A halasztás időtartama legfeljebb az árverés időpontjától számított 6 hónapig terjedhet.
(6) A halasztás iránti kérelemben meg kell jelölni a halasztás indokát és a kérelem alaposságát valószínűsítő körülményeket, azt, hogy a kérelmező mely címről, illetve rövid úton milyen módon idézhető a meghallgatáson való megjelenésre, a kérelmet alátámasztó iratokat pedig csatolni kell. Ha a kérelem elbírálásához a kérelmező meghallgatása szükséges, a bíróság a meghallgatásra a kérelem beérkezésétől számított 8 napon belüli határnapot tűz ki, és erre a kérelmezőt azzal idézi, hogy távolmaradása (képviselőjének távolmaradása) a kérelem elintézésének nem akadálya.
(7) A kérelemről a beérkezését követő 8 napon belül, meghallgatás tartása esetén a meghallgatáson kell dönteni.
(8) A halasztás tárgyában hozott döntést haladéktalanul kézbesíteni kell a kérelmezőnek. A halasztást elrendelő végzést, illetve az elutasító végzés elleni fellebbezésről szóló értesítést a végrehajtó részére is meg kell küldeni.
(9) A kérelmet elutasító végzés ellen a kérelmező fellebbezhet. A fellebbezést a végzés kézbesítésétől számított 15 napon belül, meghallgatás esetén a végzés kihirdetésekor lehet bejelenteni. Fellebbezés esetén az árverés megtartható, de az árverési vevőt tájékoztatni kell a halasztás tárgyában folyamatban levő eljárásról.
(10) Ha a kiköltözésre az (1), (2) és (5) bekezdésben foglalt időpontig nem került sor, a végrehajtó az árverési vevő kérelmére - szükség esetén rendőrség közreműködésével - haladéktalanul intézkedik az ingatlan kiürítése iránt a 182. § megfelelő alkalmazásával.
155. § Az árverés sikertelen, ha
a) nem tettek vételi ajánlatot, vagy a felajánlott vételár nem érte el az ingatlan becsértékének felét,
b) az árverési vevő nem fizette be vagy nem utalta át a teljes vételárat az árveréstől számított 15 napon belül, illetőleg a végrehajtó által a 149. § alapján engedélyezett határidőn belül.
156. § (1) Az első árverés sikertelenségének megállapításától számított 3 hónapon belül - a végrehajtó által kitűzött időpontban - második árverést kell tartani.
(2) Nem kell megtartani a második árverést, ha az árverési vevő a második árverés megkezdése előtt befizette a vételárat, vagy azt átutalta és az erről szóló terhelési értesítőt a végrehajtónak bemutatta, másolatát részére átadta, továbbá megtérítette a második árverés kitűzésével felmerült költséget. Ilyenkor az utólag megfizetett vételárba nem lehet beszámítani a 149. § alapján elvesztett előleget.
(3) A második árverésen a korábbi árverési vevő nem árverezhet.
(4) A második árverésen is az ingatlan becsértéke a kikiáltási ár, amelyet a becsérték feléig, lakóingatlan esetén a 147. § (3) bekezdésében foglalt feltételek fennállása esetén a becsérték 70%-ának megfelelő összegig lehet leszállítani.
(5) Ha a második árverésen az ingatlant alacsonyabb áron adták el, mint amelyet az első árverésen a korábbi árverési vevő felajánlott, a különbözetet a korábbi árverési vevő köteles a végrehajtást foganatosító bíróság végzése alapján megtéríteni. A megtérítendő összegbe az elvesztett előleget be kell számítani.
(6) Az elvesztett előleg és a korábbi árverési vevő által megtérített különbözet a végrehajtás során befolyt összeget növeli.

20/1994. (XII. 24.) IM rendelet a bírósági végrehajtási ügyvitelről és pénzkezelésről (2002. I. 25-ig hatályos)
33. § Befejezett a végrehajtási ügy, ha
a) a végrehajtást kérő a teljesítést bejelentette, vagy a tartozást elengedte,
b) az adós a végrehajtható okiratban foglaltaknak eleget tett, és ezt a végrehajtó megállapította,
c) a bíróság a végrehajtást megszüntette,
d) a végrehajtható okiratot visszavonták, törölték vagy hatályon kívül helyezték (megváltoztatták),
e) a bűnügyi zárlatot megszüntették.
34. § Befejezett a végrehajtási ügy akkor is, ha
a) a végrehajtást felfüggesztették,
b) a végrehajtás szünetel,
c) a végrehajtó a végrehajtási ügy iratait a bírósághoz visszaküldte,
d) az ügyet más végrehajtási üggyel egyesítették,
e) a letiltás előjegyzését a munkáltató (a járandóságot folyósító szerv) igazolta, vagy a lefoglalt követelést, illetőleg a később keletkező követelésről szóló szerződést a harmadik személy elismerte, és más intézkedésre nincs lehetőség, vagy nincs szükség,
f) biztosítási intézkedés végrehajtása esetén a végrehajtó a szükséges intézkedést megtette,
g) a meghatározott cselekmény végrehajtása során a végrehajtást kérő a Vht. 172. §-ának (3) bekezdése szerinti közlési kötelezettségének határidőben nem tett eleget.
35. § (1) A végrehajtó a 33. § szerint befejezett végrehajtási ügyeket havonta egyszer, a hónap 10. napjáig kísérőjegyzékkel megküldi a végrehajtói irattárhoz.
(2) A végrehajtó a 34. § szerint befejezett végrehajtási ügyeket saját maga kezeli úgy, hogy azokat 1 évre nyilvántartásba helyezi. Ha ez alatt a végrehajtás folytatása iránt nem kellett intézkedni, az ilyen végrehajtási ügy iratait is - az (1) bekezdésben említett iratokkal együtt - a végrehajtói irattárhoz kell megküldeni.

1/2002. (I. 17.) IM rendelet a bírósági végrehajtási ügyvitelről és pénzkezelésről (2002. I. 25-től hatályos)
33. § Befejezett a végrehajtási ügy (érdemi befejezés), ha
a) a végrehajtást kérő a teljesítést bejelentette, vagy a tartozást elengedte,
b) az adós a végrehajtható okiratban foglaltaknak eleget tett, és ezt a végrehajtó megállapította,
c) a bíróság a végrehajtást megszüntette,
d) a végrehajtható okiratot visszavonták, törölték vagy hatályon kívül helyezték (megváltoztatták),
e) a bűnügyi zárlatot megszüntették,
f) a zálogtárgy értékesítéséből befolyt összeget a végrehajtó felosztotta,
g) a végrehajtó az előzetes eljárás során a jogosultnak a tájékoztatást megadta,
h) a végrehajtó a végrehajtási kérelmet a bíróságnak megküldte.
34. § Befejezett a végrehajtási ügy akkor is (ügyviteli befejezés), ha
a) a végrehajtást felfüggesztették,
b) a végrehajtás szünetel,
c) a végrehajtó a végrehajtási ügy iratait másik végrehajtónak küldte meg [31. §, Vht. 225. § (3) bek.],
d) az ügyet más végrehajtási üggyel egyesítették,
e) a letiltás előjegyzését a munkáltató (a járandóságot folyósító szerv) igazolta, vagy a lefoglalt követelést, illetőleg a később keletkező követelésről szóló szerződést a harmadik személy elismerte, és más intézkedésre nincs lehetőség, vagy nincs szükség,
f) biztosítási intézkedés végrehajtása esetén a végrehajtó a szükséges intézkedést megtette,
g) a meghatározott cselekmény végrehajtása során a végrehajtást kérő a Vht. 172. §-ának (3) bekezdése szerinti közlési kötelezettségének határidőben nem tett eleget.
35. § (1) Az önálló bírósági végrehajtó a befejezett végrehajtási ügyek iratait - elkülönítve a folyamatban lévő ügyektől - a 6. §-ban foglaltaknak megfelelően saját irattárában kezeli, a megyei bírósági végrehajtó a bírósági iratok kezelésére vonatkozó szabályok szerint jár el.
(2) Az irattárként használt helyiségnek alkalmasnak kell lenni a végrehajtási iratok őrzésére, és annak biztosítására, hogy az iratokhoz illetéktelen személyek ne férhessenek hozzá, az iratok ne sérüljenek vagy semmisüljenek meg.
(3) A végrehajtási iratok kezelésére, őrzésére és selejtezésére megfelelően alkalmazni kell a bírósági iratokra vonatkozó szabályokat.
36. § Ha a végrehajtó szolgálata megszűnik, a végrehajtási ügyek iratait és a nyilvántartásokat a szolgálatba lépő új végrehajtónak (helyettesnek) adja át. Ha a végrehajtói álláshely megszűnik, az iratokat, nyilvántartásokat a felügyelő szervnek kell átadni, amely azokat a 35. §-ban foglaltak betartásával kezeli.