Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa általános helyettesének
Jelentése
az OBH 4335/2003. sz. ügyben

Előadó: dr. Hajas Barnabás

Az eljárás megindulása
A Magyar Ebtenyésztők Országos Egyesülete (a továbbiakban: MEOE) – meghatalmazott jogi képviselője útján – panaszt terjesztett elő Hivatalunkhoz. Beadványában azt sérelmezte, hogy a Földművelésügyi és Vidékfejlesztési Minisztérium (a továbbiakban: FVM) egyik miniszteri főtanácsadója a Miniszteri Kabinet nevében 2003. július 15-én kelt 25466/2003. számú levelével – a panaszos álláspontja szerint hatáskörét túllépve – az FVM Állategészségügyi és Élelmiszerellenőrzési Főosztálya vezetőjének intézkedését több ebkiállítás engedélyezésével kapcsolatban kérte. Az így felkért főosztályvezető a kérésnek eleget tett, valamennyi Megyei/Fővárosi Állategészségügyi és Élelmiszerellenőrző Állomás igazgató főállatorvosának „szíves végrehajtás céljából”, 2003. július 18-i keltezéssel átiratot küldött. A beadvány mellékletei szerint a Nemzetközi Kinológiai Szövetség (FCI) CAC, CACIB stb. minősítéseit kizárólag az FCI, annak tagszervezetei valamint szerződéses partnerei (a továbbiakban együtt: FCI) jogosultak – megfelelő feltételek mellett rendezett – ebkiállításokon kiadni. Az FCI és annak tagszervezetei kizárólag FCI által kiadott származási igazolással, és lehetőleg FCI minősítéssel is rendelkező ebet vonhatnak tenyésztésbe. Ennek értelmében egy eb értékét jelentősen befolyásolja kiállított származási lapja, elért kiállítási eredménye(i), valamint szerzett minősítése(i).
A panaszos azt is sérelmezte, hogy az ún. elismert tenyésztő szervezetek kiválasztása nem felelt meg a hatályos jogszabályoknak, amit utólag úgy tettek jogszerűvé, hogy módosították a jogszabályt.
A panaszos emellett kifogásolta, hogy az FVM több alkalommal – mintegy felügyeleti szervként – megpróbált az egyesület belső, illetve külső kapcsolataiba beavatkozni. A beadványtevő álláspontja szerint a földművelésügyi és vidékfejlesztési miniszter hatáskörét túllépte akkor, amikor a MEOE kizárását kérte az FCI-től.
Tekintettel arra, hogy a beadványban felvetett problémák alapján felmerült a jogállamiság elvéből levezethető jogbiztonság követelménye (Alkotmány 2. § (1) bekezdés), az állam objektív alapjogvédelmi kötelezettsége (Alkotmány 8. § (1) bekezdés), valamint a tulajdonhoz való jog (Alkotmány 13. § (1) bekezdés) sérelmének, illetve közvetlen veszélyének gyanúja, a panasz alapján vizsgálatot rendeltem el. 
Vizsgálatom eredményes befejezése érdekében az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény (a továbbiakban: Obtv.) 18. § (3) bekezdése alapján több megkeresésemben kértem a földművelésügyi és vidékfejlesztési miniszter vizsgálatát, valamint a rendelkezésére álló iratok megküldését.

A megállapított tényállás
A MEOE beadványai és azok mellékleteként becsatolt okiratok alapján megállapítottam, hogy a panaszban érintett miniszteri főtanácsadó több alkalommal segítséget kért kutyakiállítások engedélyezésével kapcsolatban. Így például az FVM Állategészségügyi és Élelmiszerellenőrzési Főosztály vezetőjétől és Esztergom Város polgármesterétől – a 64/1998. (XII. 31.) FVM rendeletre hivatkozva – azt kérte, hogy a kiállítások engedélyezése során a Magyar Ebtenyésztő Szervezetek Szövetségének a hozzájárulását, továbbá az Országos Mezőgazdasági Minősítő Intézetnek (a továbbiakban: OMMI) a kiállítások szakmai felügyelete biztosításáról szóló nyilatkozatát a kérelmezőktől szerezzék be. Emellett a MEOE által szervezett kutyakiállításokat és minősítést adó rendezvényeket – a Legfelsőbb Bíróság közelebbről meg nem határozott ítéletére hivatkozva – illegálisnak nevezte. Leveleit mindkét esetben a címzett intézkedésének megköszönésével zárta. 
Megállapítottam továbbá, hogy a már hivatkozott miniszteri főtanácsadó 2004. március 10. napján kelt – ügyszámot nem tartalmazó – „Hivatalos állásfoglalás”-ként megjelölt levelében arról tájékoztatta az FCI-t, a „World-Union of St. Bernards Clubs” nevű szervezetet, valamint Esztergom Város Önkormányzatát, hogy a MEOE-nek nincs joga törzskönyvezni. Levelében hivatkozott arra is, hogy a MEOE ilyen tevékenységének jogellenességét a Legfelsőbb Bíróság Kf.VI.38.324/2002/5. számú jogerős ítélete is megállapította. Ezen túlmenően kifejtette, hogy a 2004. május 21-23 között Esztergomban megrendezésre kerülő kiállítás nem rendezhető meg, és „a további esetleges nemzetközi bonyodalmak elkerülése érdekében – melyet a MEOE által kiállított származási dokumentumok okozhatnak – kér[te a címzetteket] jelen tájékoztatás[a] érdemi kezelésére.” (Lényegében hasonló levelet kapott még 2004. február 2-án a Német Juhász Kutya Szövetség is. 2004 március 8. napján kelt levelében a Hungária Basset Hound Klub elnökének szakmai állásfoglalást adott ki a fenti tartalommal „abból a célból, hogy tájékoztatni tudják a helyi önkormányzatokat az ebtenyésztéssel kapcsolatos kiállítások szervezéseinek feltételeiről. Az állategészségügy részéről esetlegesen kiadott szakhatósági állásfoglalások nem szakmai állásfoglalást jelentenek, hanem járványügyi szempontból minősítik a kiállítás helyszínét és nem mentesítenek az OMMI és a MESZSZ [Magyar Ebtenyésztő Szervezetek Szövetsége] hozzájárulások csatolásától.”)
Megállapítottam azt is, hogy a Magyar Ebtenyésztő Szervezetek Szövetsége (a továbbiakban: MESZSZ) elnöke, valamint a Hungária Basset Hound Klub, mint a MESZSZ tagjának elnöke az előzőekhez hasonló – több helyütt szó szerint megegyező – tartalmú levéllel fordult pl. Budapest Kőbányai Önkormányzat, valamint Katymár község jegyzőjéhez. Ebben hivatkoztak arra is, hogy a MEOE törzskönyvezési tevékenységének jogellenességét is megállapította a Legfelsőbb Bíróság Kf.VI.38.324/2002/5. számú jogerős ítélete. Tájékoztatta a jegyzőket arról is, hogy a kiállítás megtartásának előfeltétele, hogy azt a „MESZSZ-nek be kell jelenteni, amely kérelmet az OMMI-nak továbbít – egyetértése esetén – mint tenyésztési hatósághoz a végső engedély kiadása végett.” Ezen túlmenően kérte a kerületi jegyzőt, hogy a „MEOE által jogellenesen megrendezni kívánt CACIB kiállításhoz benyújtott engedély iránti kérelemnek ne adjon helyt, ezáltal is segítve a jogszabály működési rendjét.” Ezt követően a jegyző hiánypótlásra hívta fel a kérelmezőt. Ebben – a MEOE-vel kapcsolatban felmerült problémák elkerülésére hivatkozva – szakhatósági állásfoglalások, a tevékenységről adott nyilatkozatok, valamint az utóbbit alátámasztó okiratok eredetivel megegyező másolatának csatolására szólította fel a kérelmezőt.
Rendelkezésemre állt az OMMI főigazgatójának 2000. augusztus 2. napján kelt levele is, melyben a Magyar Német Juhászkutya Klub (a továbbiakban: MNJK) elnökét arról értesítette, hogy az MNJK által kiállított származási igazolás joghatályos. Emellett kifejtette azt is, hogy „a MEOE tevékenysége ebből a szempontból magán törzskönyvezésnek minősül, az ilyen tevékenységet jogszabály nem tiltja, a hatóság nem ellenőrzi, nem igazolja hitelességét.” Ezzel részben megegyezik a Legfőbb Ügyészség TLÜ.4301.2002/1. számú levele, mely szerint: „jelenleg a MEOE nem felel meg az államilag elismert ebtörzskönyvezés nyilvántartás jogszabályi követelményeinek. Ezért a MEOE csak a 64/1998. (XII. 31.) FVM rendeletnek meg nem felelő, belső használatú, házi törzskönyvezést és nyilvántartást vezethet. Az előbbieken túl kitért a levél arra is, hogy a MEOE törzskönyvezési jogosultságát korábban nem társadalmi szervezeti jogállása, és nem is az FCI tagsága alapján szerezte, hanem erre az állami jogi szabályozás hatalmazta fel, amit az utóbbi évek gyakorlata alapján és a tenyésztő szervezeti minősítés elismerésének hiánya folytán elvesztett.
A MEOE rendelkezésemre bocsátotta a földművelésügyi és vidékfejlesztési miniszter és az FCI főtitkára valamint elnöke között folytatott levelezést is, amelyben – a miniszter a jogi szabályozás változására hivatkozva – azt kérte az FCI-től, hogy a MEOE helyett – a MESZSZ-t ismerje el a Magyar Köztársaságot képviselő szervezetként. Ettől az FCI mereven elzárkózott, arra hivatkozva, hogy tagjai nem államok, hanem országonként egy-egy egyesület, így Magyarországról a MEOE. Az FCI hangot adott azon álláspontjának is, hogy amennyiben a MEOE tagsága bármely okból megszűnne, úgy magyar kutyás szervezet legkorábban mintegy 10 év elteltével válhat taggá. Álláspontjuk szerint ez a magyar ebtenyésztés elszigetelődésével járna. Egy – a miniszternek tulajdonított nem fejléces papíron, ügyszám és aláírás nélkül elküldött – levél szerint (több egyéb mellett) a miniszter a MEOE és az MESZSZ között létrejövő megállapodás esetén lehetségesnek tartaná, hogy mégis a MEOE képviselje Magyarországot az FCI-ben. Úgy tartotta volna lehetségesnek, ha a MEOE átmegy egy szervezeti átalakuláson, a megújult MEOE a döntési jogát átadja az elismert szervezeteknek, melyek egy adott fajta tenyésztésével foglalkoznak. Emellett meggyőződéssel fogalmazott úgy, hogy „ez az átszervezés új arcokat kíván a MEOE vezetésében – természetesen az elismert ebtenyésztő szervezetek javára.” (Az FCI korábbi álláspontját változatlanul fenntartotta.)
Megkeresésemre a földművelésügyi és vidékfejlesztési miniszter helyett az FVM közigazgatási államtitkára – a válaszadási határidőt jelentősen túllépve – válaszolt. Levelében érdemi választ egyetlen kérdésemre sem adott, és a kért okiratokat sem bocsátotta rendelkezésemre, és ennek okát sem jelezte. A megkeresésemre adott válaszában a közigazgatási államtitkár az állategészségügyi rendelkezések ismertetése mellett kifejtette, hogy „a panaszos ügy alapját egy minisztériumi belső levél képezi, amelyben foglaltak – véleménye szerint – megfelelnek a hatályos jogszabályoknak, és a figyelemfelkeltést, a jogszabálysértések elkerülését, ahhoz való hozzájárulás elkerülését segítik, és az állategészségügyi hatóság szakhatósági hozzájárulásaiban leírt, az állattenyésztést érintő kitételeket szolgálják.”
Az előzőekre tekintettel a válasz pontosítását és kiegészítését, valamint továbbra is a rendelkezésre álló okiratok megküldését kértem. Ismételt megkeresésemre is csak közel 30 nap alatt kaptam választ. Ebben a földművelésügyi és vidékfejlesztési miniszter arról tájékoztatott, hogy a panaszban érintett „miniszteri főtanácsadó úr a munká[já]t közvetlenül segítő Miniszteri Kabinet munkatársa. A Miniszteri Kabinet feladat- és hatáskörébe tartozik többek között – figyelemmel a Minisztérium Szervezeti és Működési Szabályzatának 53. § (10) bekezdésére – a miniszter által meghatározott panaszok, kérelmek vizsgálata, a döntésnek megfelelő intézkedések kialakítása.
A [MEOE] tevékenységével kapcsolatban hozzá érkezett bejelentések alapján kereste meg [a] Miniszteri főtanácsadó úr a Minisztérium Állategészségügyi és Élelmiszerellenőrzési Főosztályát.
Főtanácsadó úr az ebkiállítások ügyében a hatályos jogszabályok betartására hívta fel az Állategészségügyi és Élelmiszerellenőrzési Főosztály figyelmét.
Fentiek alapján megállapítható, hogy [a] miniszteri főtanácsadó úr, illetve a Miniszteri Kabinet intézkedést kezdeményező eljárása a fent idézett jogszabályokon és a Minisztérium Szervezeti és Működési Szabályzatán alapul.”
A miniszteri válasz tartalmazta a fajtatiszta ebek tenyésztési szabályairól szóló – 64/1998. (XII. 31.) FVM rendelet – 2004. szeptember 26. napján módosult, így a panasz alapjául szolgáló eljárásra nem irányadó – előírásait, valamint a tenyészeb-kiállításra vonatkozó állategészségügyi, közegészségügyi és egyéb előírások jogszabályi rendelkezéseit is.
Az előzőeken túlmenően tájékoztatott a MEOE ellen folyamatban volt és folyamatban lévő különböző bírósági eljárásokról.
Tájékoztatott arról is, hogy az ebkiállítások tartására vonatkozó korlátozások állategészségügyi és közegészségügyi érdeket szolgálnak, „ezzel a természetes környezet védelmét valósítja meg, ezáltal biztosítva az Alkotmány 70/D. §-ában meghatározott lehető legmagasabb szintű testi egészséghez, mint alapvető joghoz való jogot.”
A miniszteri válasz mellékleteként megkaptam a Legfelsőbb Bíróság – már hivatkozott – Kf.VI.38.324/2002/5. számú jogerős ítéletének másolatát, és a legfőbb ügyész TLÜ.4869/2003/10. számú levelét is. 

Érintett alkotmányos jogok
•	jogállamiság elvéből levezethető jogbiztonság követelménye (Alkotmány 2. § (1)),
•	az állam objektív alapjogvédelmi kötelezettsége (Alkotmány 8. § (1) bekezdés),
•	a tulajdonhoz való jog (Alkotmány 13. § (1) bekezdés)
•	egyesülési jog (Alkotmány 63. § (1) bekezdés)

A vizsgálat megállapításai

Vizsgálatom során először azt tekintettem át, hogy vizsgálati jogköröm kiterjed-e az FVM szóban forgó eljárására. Az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény (a továbbiakban: Obtv.) 16. § (1) bekezdése értelmében az országgyűlési biztos hatásköre a hatóságok, illetve közszolgáltatást végző szervek eljárására, ennek során hozott határozatára, illetve a hatóság intézkedésének elmulasztására terjed ki.
Megállapítottam, hogy az elismert tenyésztő szervezeteket kijelölő határozatokat nem vizsgálhatom, mivel azok kiadására 2000. évben került sor, vagyis a panasz előterjesztését megelőző egy évnél régebben. Az Obtv. 17. § (4) bekezdése pedig úgy rendelkezik, hogy „ha az ügyben jogerős határozat született, az országgyűlési biztoshoz ennek közlésétől számított egy éven belül lehet beadvánnyal fordulni.”
A rendelkezésemre álló iratokból azt is megállapítottam, hogy 2002. évben a panaszos az Alkotmánybíróságról szóló 1989. évi XXII. törvény 37. §-a szerint – a panasszal összefüggő okokból – az állattenyésztésről szóló 1993. évi CXIV. törvény; a vad védelméről, a vadgazdálkodásról, valamint a vadászatról szóló 1996. évi LV. törvény; és a fajtatiszta ebek tenyésztési szabályairól szóló 64/1998. (XII. 31.) FVM rendelet egyes rendelkezései alkotmányellenességének utólagos vizsgálatát kérte. Erre tekintettel érdemben nem vizsgáltam a beadvány azon részeit sem, melyekkel kapcsolatban az Alkotmánybíróság fog dönteni.
Az előzőekre tekintettel vizsgálatom megállapításait – figyelemmel az Obtv.-ben biztosított hatáskörömre – az alábbiakban foglalom össze.

I.
Megállapítottam, hogy önmagában az a tény, hogy az FVM megkeresésemre, az általam – az Obtv. 18. § (10) bekezdésben foglaltaknak megfelelően – biztosított harminc napos határidőt jelentősen túllépve, ismételt megkeresésem ellenére az üggyel kapcsolatos és a minisztérium rendelkezésére álló okiratok teljes körű megküldése nélkül, nem érdemben válaszolt, a jogállamiság elvével és az abból levezethető jogbiztonság követelményével összefüggő visszásságot okozott. Ennek megállapítását annak ellenére nem tartottam mellőzhetőnek, hogy a panasz tárgya nem ez volt.

II.
A rendelkezésemre álló, panaszos beadványához csatolt iratok alapján nem volt megállapítható, hogy milyen jogszabály, állami irányítás egyéb jogi eszközén alapult a Miniszteri Kabinet, illetve a nevében eljáró miniszteri tanácsadó – az államigazgatási eljárás általános szabályairól szóló 1957. évi IV. törvény (a továbbiakban: Áe.) közigazgatási határozatra vonatkozó formai és tartalmi követelményeinek meg nem felelő – intézkedése. (Amint azt az előbbiekben is említettem, erre vonatkozó kérdésemre sem kaptam érdemi választ és az eljárási jogosultságot alátámasztó okiratot.) Álláspontom szerint – figyelemmel a megkeresésemre adott válasz fent idézett állítására is – a miniszteri tanácsadó. eljárásával az irányítása alatt nem álló állategészségügyi szakhatóság, valamint a tenyésztési hatóság hatáskörébe tartozó ügyekben járt el anélkül, hogy erre jogszabályi felhatalmazása lett volna. 
Ezt ugyan a földművelésügyi és vidékfejlesztési miniszter válaszában cáfolta, de azt nem fogadtam el. Abból indultam ki, hogy az FVM Szervezeti és Működési Szabályzatának kiadásáról szóló 10/B/2004. földművelésügyi és vidékfejlesztési miniszter belső utasítása mellékletének rendelkezései értelmében a kabinetfőnök főosztályvezetői jogállású vezető, munkáját közvetlenül a miniszter irányítása alatt végzi, tevékenységéért a miniszternek tartozik felelősséggel. A kabinetfőnök a miniszter olyan vezető munkatársa, aki feladatát tekintve közvetlenül kapcsolódik a miniszter személyéhez, és alapvető feladata a miniszter feladata ellátása során való segítése, lehetőség szerinti tehermentesítése, egyes programjainak szervezése. A kabinetfőnök a miniszter nevében és megbízásából meghatározott feladatokat adhat a Miniszteri Kabinethez tartozó főtanácsadóknak, tanácsadóknak, továbbá halasztást nem tűrő esetekben közvetlenül – egyébként szolgálati úton – tájékoztatást, jelentést kérhet az SzMSz 1. §-ában meghatározott szervek vezetőitől, illetőleg a vezetőket meghatározott tárgyú javaslat, előterjesztés vagy egyéb tervezet kidolgozására hívhatja fel.
A kabinetfőnök a saját hatáskörében figyelemmel kíséri a minisztert terhelő határidős kötelezettségeket, azok teljesítését; felhívja a miniszter figyelmét a tárca tevékenységi körébe tartozó, kivizsgálást vagy intézkedést igénylő fontosabb ügyekre, illetve a tárcát ért bírálatokra; közreműködik a miniszterhez intézett panaszok, kérelmek, bejelentések és javaslatok elbírálásában; a tevékenysége által megkívánt körben kapcsolatot tart a Miniszterelnöki Kabinetirodával és más tárcák kabinetfőnökeivel. A kabinetfőnök eljárása még akkor sem csorbíthatja az államtitkárok vagy más vezetők hatáskörét, ha a feladatokat közvetlenül továbbítja valamely egység vezetőjének. Ilyenkor ezekről a legrövidebb időn belül az érintett felettesét tájékoztatja.
A miniszteri főtanácsadó, tanácsadó jogszabályban meghatározott módon a Miniszteri Kabinetben és a Miniszteri Titkárságon miniszteri főtanácsadók és tanácsadók működhetnek, akik segítik a minisztert és az őt helyettesítő jogkörében a politikai államtitkárt, eljárnak a miniszter, az őt helyettesítő politikai államtitkár megbízásából. A miniszteri főtanácsadó, tanácsadó közreműködik a miniszteri döntések előkészítésében, kormánypolitikai megalapozásuk elősegítésében. A miniszteri főtanácsadó, tanácsadó segíti a minisztert a közvetlen alárendeltségében működő szervekkel kapcsolatos teendői ellátásában.
A FVM-et az ügyintézés körében felmerülő ügyekben – ha a miniszter másképp nem rendelkezik – a feladatkör szerinti minisztériumi részleg képviseli. Ez az FVM részleg felelős a több részleget érintő FVM-i egységes álláspont kialakításáért, az FVM részlegek álláspontjának összehangolásáért. (Munkakapcsolatot az FVM részlegei is létesíthetnek külső szervekkel, eljárásukról az FVM tárgyban érdekelt részlegeit és a felügyeletet ellátó felső vezetőt tájékoztatni kötelesek.) Az FVM vezetői a nemzetközi kapcsolatokban a partner képviseleti szintje, valamint a téma súlya, fontossága szerint látják el a minisztérium képviseletét.
A Miniszteri Kabinet a miniszter közvetlen alárendeltségében működő minisztériumi részleg, melynek élén főosztályvezetői besorolású kabinetfőnök áll, korlátozott munkáltatói jogkört gyakorol. A miniszteri Kabinet ellátja a miniszter, a politikai és a közigazgatási államtitkár által meghatározott feladatokat, ennek keretében szorosan együttműködik a Miniszteri Titkársággal. A Miniszteri Kabinet döntés-előkészítéssel kapcsolatos tevékenységet végez, az előterjesztést átdolgozásra visszaadhatja, további egyeztetésre utalhatja, valamint meghatározhatja az előkészítéssel összefüggő egyéb feladatokat. A miniszter megbízásából komplex szakvélemény, felkészítő anyag elkészítéséről gondoskodik. Emellett figyelemmel kíséri a kormányprogramból adódó feladatok megvalósítását és koordinálja a miniszterelnöktől érkező megkeresések teljesítését. Közreműködik az Alkotmánybíróság határozataiból adódó, az Állami Számvevőszék, valamint az országgyűlési biztosok vizsgálatával kapcsolatos minisztériumi feladatok meghatározásában és végrehajtásában. Figyelemmel kíséri az FVM munkatervének teljesítését. Véleményezi a miniszter közvetlen hatáskörébe tartozó személyzeti tárgyú előterjesztéseket. Az SzMSz – a földművelésügyi és vidékfejlesztési miniszter által ismételt megkeresésemre adott válaszban hivatkozott 53. § (10) bekezdése – értelmében az előbbiek mellett „összehangolja a miniszter által meghatározott panaszok, kérelmek vizsgálatát, a döntésnek megfelelő intézkedések kialakítását.”
Az előbbiek értelmében nem felelt meg az SzMSz rendelkezéseinek a miniszter azon álláspontja, amely arra engedett következtetni, hogy a Miniszteri Kabinet maga jogosult a miniszter által meghatározott panaszok, kérelmek vizsgálatára, a döntésnek megfelelő intézkedések kialakítására, vagyis a miniszteri tanácsadó eljárása jogszerű volt. Ezzel szemben az SzMSz idézett rendelkezése kizárólag koordinációs feladatot telepít a Miniszteri Kabinetre, és nem érdemi intézkedési hatáskört annak tagjára.
Úgy vélem, hogy az SzMSz rendelkezéseinek nem felelt meg, valamint a Miniszteri Kabinet funkciójával, illetve a kabinet tagjának a miniszteri tanácsadó feladatával egyébként is összeegyeztethetetlen, hogy a miniszteri tanácsadó iktatószám nélkül „Hivatalos Állásfoglalást” adott ki, valamint különböző közigazgatási szervek intézkedését kérte. Mindezekre tekintettel megállapítottam, hogy a miniszteri kabinet, illetve a nevében eljáró miniszteri tanácsadó az eljárásra szakhatóságként jogosult szervektől hatáskörét elvonva, a jogállamiság elvével, valamint az abból levezethető jogbiztonság követelményével és a tisztességes eljáráshoz való joggal összefüggő visszásságot okozott.

III.
Vizsgálatom során azt is megállapítottam, hogy az előbbiekben ismertetett – alkotmányos joggal összefüggő visszásságot okozó – tanácsadói intézkedések a hivatkozott jogszabályok végrehajtásának fő irányára és módszerére vonatkozó „szíves kéréseket” tartalmaztak. Ezért áttekintettem az FVM SzMSz-ének az irányítás egyéb állami és minisztériumon belüli eszközeire vonatkozó rendelkezéseit is. Az SzMSz 32-34 §-ai értelmében a miniszter jogi iránymutatásként irányelvet és tájékoztatót adhat ki. Az irányelv ajánlást ad a jogszabály végrehajtásának fő irányára és módszerére, a tájékoztató olyan tényt és adatot közöl, amelyet a jogszabály végrehajtásáért felelős szervnek a feladata teljesítéséhez ismernie kell. A jogi iránymutatásként kiadandó irányelv és tájékoztató előkészítésére a jogszabályok előkészítésének rendjére vonatkozó szabályokat megfelelően alkalmazni kell. Az irányelvet és a tájékoztatót a Földművelésügyi és Vidékfejlesztési Értesítőben közzé lehet tenni. (Ezek a rendelkezések gyakorlatilag a jogalkotásról szóló 1987. évi XI. törvény (a továbbiakban: Jat.) 55. §-ának szó szerinti idézetei.)
Az SzMSz ezen túlmenően ismeri a „Közlemények” eszközét is. A 33. § értelmében a minisztériumi részlegek az ágazatban működő gazdálkodó szervezetek, költségvetési szervek, egyesületek részére jogi iránymutatásnak nem minősülő főosztályi közleményt adhatnak ki, melyet kiadás előtt jóváhagyásra be kell mutatni a miniszternek, politikai államtitkárnak, közigazgatási államtitkárnak vagy a tárgy szerint illetékes helyettes államtitkárnak.
Miniszteri belső utasításban („B”) kell szabályozni azokat a minisztérium belső rendjére vonatkozó szabályokat, amelyek jogszabályi rendezést nem igényelnek, amelyeket nem kell kihirdetni. A tervezetet a szakmailag érintett részleg készíti elő, a belső egyeztetést a jogszabály-előkészítésre vonatkozó rendben lefolytatja, bevonva a Jogszabályelőkészítő Főosztályt is. Az egyeztetett tervezetet meg kell küldeni a Jogszabályelőkészítő Főosztálynak, aki jogi felülvizsgálat után, az aláíratás rendjének megfelelően – a közigazgatási államtitkár útján – miniszteri aláírásra bemutatja. Az aláírt miniszteri belső utasítást a Jogszabályelőkészítő Főosztály a minisztériumi részlegeknek megküldi.
A téma szempontjából jelentősséggel bír, az Alkotmánybíróság 60/1992. (XI. 17.) AB határozata is, amely szerint a Jat. garanciális szabályainak mellőzésével hozott minisztériumi és egyéb központi állami szervektől származó, jogi iránymutatást tartalmazó leiratok, körlevelek, útmutatók, iránymutatások, állásfoglalások és egyéb informális jogértelmezések kiadása és az ezekkel való irányítás gyakorlata alkotmányellenes, sértik az Alkotmány 2. § (1) bekezdésében deklarált jogállamiság alkotmányos követelményét. Jogbizonytalanságot teremtenek, kiszámíthatatlanná teszik a jogalanyok, a jogalkalmazó szervek magatartását. Bár a bennük foglalt jogértelmezésnek, jogalkalmazási szempontnak semmiféle jogi ereje, kötelező tartalma nincs, miután az államigazgatás központi szervei bocsátják ki, alkalmasak arra, hogy a címzetteket megtévesszék, s a címzettek kötelező előírásként kövessék azokat. … A törvényben foglalt garanciális szabályok be nem tartásával alkotott, ilyen iránymutatások könnyen válhatnak a jogi szabályozást pótló, a jogszabályok érvényesülését lerontó irányítási eszközökké, s ez a jogállamiság követelményével összeegyeztethetetlen.”
Hivatkozott határozatában az Alkotmánybíróság kifejtette, hogy „a Jat. – az egységes joggyakorlat alakításának eszközeként – az állami irányítás egyéb jogi eszközei között szabályozza a jogi iránymutatásokat. A törvény – eltérően más, e körbe sorolt aktusoktól -a jogi iránymutatásokhoz nem fűz kötelező erőt, rendeltetésük az, hogy segítsék a jogalkalmazó szervek tevékenységét, a jogszabályok egységes szemléletű végrehajtását. A Jat. – figyelembevéve, hogy a jogszabályok érvényesítése során a címzettek, különösen a közigazgatás szervei a gyakorlatban követik az iránymutatásban foglaltakat – szabályozza a kibocsátható jogi iránymutatások, valamint a kiadásukra hatáskörrel rendelkező állami szervek körét, kibocsátásuk elé olyan tartalmi, hatásköri és eljárási korlátokat állítva ezzel, amelyek biztosítékot nyújthatnak arra, hogy a jogi iránymutatások ne vehessék át a jogalkotás szerepét. A jogi iránymutatások ilyen törvényi szabályozása mellett az állam központi szervei csak a törvény által meghatározott hatáskörükben, formában és eljárás mellett bocsáthatnak ki jogi iránymutatásokat. Ez a szabályozás egyúttal kizárja azt is, hogy az államigazgatás központi szervei más formában, más eszközökkel befolyásolják a jogalkalmazás gyakorlatát.”
Figyelemmel tehát az Alkotmánybíróság hivatkozott határozatára megállapítottam, hogy az SzMSz 33. §-ában szabályozott, állami irányítás egyéb jogi eszközének nem minősülő „Közlemény”, mint a Jat. garanciális szabályainak mellőzésével alkotott, és címzettek által követett norma alkalmas arra, hogy a jogállamiság elvével, és az abból levezethető jogbiztonság követelményével összefüggő visszásságot okozzon.
Úgy vélem, a Jat. és az SzMSz hivatkozott és előbbiekben ismertetett rendelkezéseinek megfelelő, a jogállamiság elvével összeegyeztethető eszközei a földművelésügyi és vidékfejlesztési miniszter rendelkezésére álltak ahhoz, hogy a jogszabályok betartatására felhívja az FVM és alárendelt szervei figyelmét. Azzal azonban hogy ezt – amennyiben arra valóban szükség volt – a vizsgált esetben elmulasztotta, a jogállamiság elvéből levezethető jogbiztonság követelményével összefüggő visszásságot okozott. 

IV.
Ezt követően röviden áttekintettem a nemzetközi kinológiai szervezetek működését. Megállapítottam, hogy az FCI-n kívül több szervezet is foglalkozik az ebtenyésztés nemzetközi szervezésével. Így például – a teljesség igénye nélkül – az Organisation Kynologie International (OKI), a Deutsche Hundesport Union (DHSU) magát nemzetközileg tevékenykedő ernyősszervezetként határozza meg, az Allgemeiner Verein für Rasse- und Gebrauchshunde (AVRG e.V.), amely egyébként nem államilag elismert (magán)törzskönyvezést is folytat, továbbá a United kennel Clubs International (UCI) – amelynek honlapja szerint tagja a Magyar Kutyabarátok és Tenyésztők Klubja is –, az UCI-Union Cynologie International eV, valamint az Alliance Cynologie International e. V. Mindezek alapján igen könnyen belátható egyrészt, hogy a nemzetközi kinológiai szervezetek teljesen önkéntesen jöttek, illetve napjainkban is jönnek létre, és nagy részük megköveteli a tagjai által kiadott származási igazolásokat. Másfelől – ami különösebb bizonyítást sem igényel – az ebtenyésztés tipikusan a civil szférához köthető tevékenység, azzal kapcsolatban az egyes államok hatóságai – ismereteim szerint kivétel nélkül – kizárólag állategészségügyi és állatvédelmi feladatokat látnak el. Megjegyzem, van példa arra is, hogy az állam feladatot telepített egy kinológiai szervezetre, ám az jellemzően az ebek (nem pusztán tenyész-, de nem is csak a fajtatiszta ebek) nyilvántartásával kapcsolatos feladat. Fontos azt is látni, hogy a nemzetközi közjog a „nemzetközi szervezet” fogalom alatt, az államok által ilyenként elismert, speciális jogállású szervezeteket ért, amelyek nemzetközi-jogi jogalanyisággal rendelkeznek. (Egyetlen egy ilyen státusú egyesületet ismer a nemzetközi jog: a Nemzetközi Vöröskeresztet. A teljesség igénye nélkül nemzetközi szervezet még az ENSZ, és szakosított szervei, NATO etc.) Mindezek értelmében az előbb felsorolt kinológiai szervezetek – nemzetközi jellegük ellenére – bizonyosan nem tekinthetők nemzetközi szervezetnek. Ehhez képest azonban a 64/1998. (XII. 31.) FVM rendelet úgy határozza meg a Kinológiai Szövetség fogalmát, hogy az „olyan társadalmi szervezet, amelynek feladata és kizárólagos joga a hazai ebtenyésztés képviselete nemzetközi szervezetben, a kiállítások és egyéb, minősítést adó rendezvények összehangolása; részvétel a bírók képzésében és minősítésében, a rendezvényekre bírók delegálása, a rendezvényekkel kapcsolatos nemzetközi hitelű nyilvántartások vezetése, a kivitelre szánt ebek export származási igazolásának kiállítása, nyilvántartása, valamint az őshonos ebfajták fenntartásának és megőrzésének irányítása és összehangolása és egységes nemzetközi képviselete.”
Álláspontom szerint a miniszteri rendelet idézett szabályozása nincs figyelemmel sem a nemzetközi szervezetek fogalmára, sem pedig az előbb említett kinológiai szervezetek egyesületi jellegére, így értelemszerűen a Magyar Köztársaság szervei bizonyosan nem írhatják elő egy vagy több külföldön működő társadalmi szervezet számára, hogy kizárólag mely magyar társadalmi szervezetet fogadhatja tagjai sorába. Ugyancsak az egyesülési jog durva és nem törvényi korlátozása lenne, ha miniszteri rendelettel tiltaná meg magyar társadalmi szervezetek számára a külföldi társadalmi szervezetekhez való csatlakozást, valamint az ezekben való bármilyen részvételt. Határozott álláspontom szerint ilyen korlátozás – megfelelő alkotmányos indok nélkül – még törvényben sem lenne felállítható. Úgy vélem nem vitatható, hogy a 64/1998. (XII. 31.) FVM rendelet idézett rendelkezése – amellett, hogy nem egyértelmű – az egyesüléshez való jog – előbb vázolt – nem alkotmányos, vagy törvényi korlátozást eredményező értelmezései, a jogállamiság elvével és az egyesülési joggal összefüggő visszásság közvetlen veszélyét rejti magában, emellett önkényes jogalkalmazásra adhat alapot.

V.
Az egyesülési jog alapján a magánszemélyek, a jogi személyek, valamint ezek jogi személyiséggel nem rendelkező szervezetei - tevékenységük célja és alapítóik szándéka szerint - társadalmi szervezetet hozhatnak létre és működtethetnek. Az egyesülési jog alapján létrejövő társadalmi szervezeteknek közös jellemzője, hogy olyan önkéntesen létrehozott, önkormányzattal rendelkező szervezetek, amelyek az alapszabályban meghatározott célra alakul, nyilvántartott tagsággal rendelkeznek, és céljaik elérésére szervezik tagjaik tevékenységét. Az egyesülési jog nem korlátozhatatlan alapjog, korlátozhatósága az Alkotmányban és az egyesülési jogról szóló 1989. évi II. törvényben van meghatározva. Az egyesülési jog gyakorlása nem irányulhat a hatalom erőszakos megszerzésére vagy gyakorlására, illetőleg kizárólagos birtoklására, nem valósíthat meg bűncselekményt és bűncselekmény elkövetésére való felhívást, valamint nem járhat mások jogainak és szabadságának sérelmével. Társadalmi szervezet minden olyan tevékenység végzése céljából alapítható, amely összhangban áll az Alkotmánnyal és amelyet törvény nem tilt. Társadalmi szervezet elsődlegesen gazdasági-vállalkozási tevékenység végzése céljából nem alapítható. Az egyesülési jog alapján fegyveres szervezet nem hozható létre. 
A társadalmi szervezet olyan önkéntesen létrehozott, önkormányzattal rendelkező szervezet, amely az alapszabályban meghatározott célra alakul, nyilvántartott tagsággal rendelkezik, és céljának elérésére szervezi tagjai tevékenységét. Álláspontom szerint az állam és annak szerve csak kivételes esetben avatkozhat be egy társadalmi szervezet autonómiájába: így különösen a társadalmi szervezet felett a törvényességi felügyeletet az ügyészség gyakorolja, melynek során az ügyész bírósághoz fordulhat. Minden egyéb – a társadalmi szervezet autonómiájába történő – beavatkozás alkalmas lehet arra, hogy az egyesülési joggal összefüggő visszásságot okozzon. 
Megállapítottam, hogy a földművelésügyi és vidékfejlesztési miniszter azon eljárásával, melynek során egy külföldi társadalmi szervezetet egy magyarországi tagjának kizárására, és helyette egy új magyarországi társadalmi szervezet tagként való felvételére kívánta rábírni, a társadalmi szervezetek autonómiáját megsértette, ezzel az egyesülési joggal összefüggő visszásságot okozott.

VI.
Ezt követően áttekintettem a kutyakiállítások engedélyezésére és lebonyolítására vonatkozó szabályokat. A nemzetközi-jogösszehasonlítás tükrében sehol nem találtam olyan kötelező szabályt, mely az államilag elismert tenyésztő szervezet és a tenyésztési hatóság egyetértéséhez kötné a kutyakiállítások engedélyezését. (Megjegyzem, hogy az eb- és macskatenyésztés területén nemzetközi összehasonlításban nem is általános az államilag elismert tenyésztő szervezetek kiválasztása.) Az ilyen kiállítások engedélyezése során – általam ismert – kivétel nélkül kizárólag egészségügyi és állategészségügyi hatóságok működnek közre. Ehhez képest a 64/1998. (XII. 31.) FVM rendelet legutóbbi, 2004. szeptember 26. napján hatályba lépett módosítása a nemzetközi gyakorlattól gyökeresen eltér. A 13. § értelmében „Tenyészeb-kiállítás, -árverés a vonatkozó állat-egészségügyi, közegészségügyi és egyéb előírások megtartásával, csak az elismert tenyésztő szervezet előzetes hozzájárulásával, a kinológiai szövetséghez történt bejelentést követően, több fajta részvétele esetén pedig a kinológiai szövetség előzetes hozzájárulásával a (4) bekezdés szerinti bejelentés alapján tartható. Tenyészeb-kiállításnak minősül bármely a fajtatiszta kutyák felvezetésével járó bemutató, így például a szépségverseny, küllemi kiállítás, tenyészszemle, verseny és vizsga, illetve egyéb minősítést adó rendezvény. A tenyészeb-kiállítás engedélyezési eljárásban az OMMI, mint tenyésztési hatóság szakhatóságként működik közre.” 
A rendelet előírja azt is, hogy a kiállítás szervezője a hozzájárulás megszerzése érdekében köteles a tenyészállat kiállítást legkésőbb a rendezvény időpontja előtt 60 nappal, nemzetközileg elfogadott minősítést adó kiállítás esetén a tárgyévet megelőző legalább 90 nappal a kinológiai szövetség részére bejelenteni. Figyelemre méltó a hivatkozott § (5) bekezdése is, melynek értelmében „a tenyésztési hatóság tenyészállat-kiállításokon közvetlenül, vagy a Szövetség [jelenleg az MESZSZ] részére adott felhatalmazással a Szövetség útján látja el a hatósági felügyeletet.” A (6) bekezdés szerint valamennyi fajta részére nyitott kiállítások és versenyek rendezésére, ahol nemzeti és nemzetközi címeket adnak ki, a MESZSZ jogosult.
Az előbb idézett rendelkezések értelmében olyan, a magyar közigazgatási eljárásban gyakorlatilag példátlan jogi helyzet állhat elő, melynek értelmében egy, az egyesülési jog szerint létrejött társadalmi szervezet hatósági jogköröket gyakorolhat. A szabályozás azonban még utalást sem tartalmaz a társadalmi szervezet hatósági eljárására vonatkozó alapvető szabályokra, jogorvoslati rendre, felelősségi szabályokra stb.. A szabályozás emellett nem tesz eleget a normavilágosság követelményének sem. 
Az előzőekre figyelemmel megállapítottam, hogy a szabályozás jelen formájában a jogállamiság elvével és az abból levezethető jogbiztonság követelményével összefüggő visszásság közvetlen veszélyét okozza. Megállapítottam továbbá, hogy hatósági jogkör ilyen delegálására a miniszternek nem volt törvényi felhatalmazása, ezért az előbb idézett tartalmú jogszabály kibocsátásával is a jogállamiság elvével és az abból levezethető jogbiztonság követelményével összefüggő visszásságot okozott.

VII.
A rendelkezésemre álló okiratok szerint a Budapest Kőbányai Önkormányzat Polgármesteri Hivatala 2004. február 24-én kelt felhívásában hiánypótlásra szólította fel egy kutyakiállítás szervezőjét, aki a panaszos – MEOE – tagja. Ebben többek között a Fővárosi Állategészségügyi és Élelmiszer Ellenőrző Állomás szakhatósági állásfoglalását, továbbá a tevékenység végzésére való jogosultság okirati igazolását kérte. Az Áe. 20. § szerint „jogszabály elrendelheti, hogy a határozat meghozatala előtt más közigazgatási szerv (a továbbiakban: szakhatóság) előzetes hozzájárulását kell beszerezni. A szakhatóságot – ha jogszabály másként nem rendelkezik – az ügyben érdemi döntésre jogosult közigazgatási szerv keresi meg.” Megállapítottam, hogy a folyamatban volt közigazgatási ügy idején nem volt olyan jogszabály, amely az előbb említett szakhatósági állásfoglalások beszerzését az Áe. szabályaitól eltérően rendelte volna beszerezni. Ezen túlmenően az a határozott álláspontom, hogy a jegyző engedély kiadással kapcsolatos eljárásában kizárólag azt vizsgálhatja, hogy a szakhatósági állásfoglalásokra is figyelemmel az állatkiállítás helye, ideje a népegészségügyi és az állategészségügyi előírásoknak megfelel-e.
Elvi éllel jelenthető ki, hogy amennyiben a jegyző nem tesz eleget a szakhatósági állásfoglalások beszerzésére vonatkozó törvényi feladatának, illetve a kérelmezőt – elutasítás terhe mellett – a jogszabályban előírtakat meghaladó okiratok csatolására hívja fel, a jogállamiság elvével és a tisztességes eljáráshoz való joggal összefüggő visszásságot okoz. Ennek megfelelően a Budapest Kőbányai Önkormányzat Polgármesteri Hivatalának eljárása is alkalmas volt arra, hogy alkotmányos joggal összefüggő visszásságot okozzon.
Távolról sem mellékesen meg kívánom jegyezni, hogy a jegyző eljárása és a miniszteri tanácsadó eljárása között szembetűnő az összefüggés: az engedélyező hatóság pusztán a miniszteri főtanácsadó – a II. pontban kifejtettek szerint alkotmányos joggal összefüggő visszásságot okozó – leveleit követően tett alkotmányos joggal összefüggő visszásságot eredményező intézkedést!)

VIII.
Végül azt tekintettem át, hogy a kutyatulajdonosok számára okoz-e a tulajdonhoz való joggal összefüggő visszásságot a kialakult helyzet. Ennek során azt vizsgáltam meg, hogy van-e bármilyen kapcsolat a kutyák pénzben kifejezhető (piaci) értéke és aközött, hogy mely szervezet végzi az államilag elismert törzskönyvezést. Azt állapítottam meg, hogy a nemzetközi tenyésztésben részt vevő, illetve Magyarországon kívül értékesített kutyák esetében a fajtatiszta ebek értékét elsősorban az határozza meg, hogy mely nagyobb nemzetközileg is elismert kinológiai szervezet tagja, szerződéses partnere a kutya származási igazolását (pedigréjét) kiállító egyesület. Olyannyira így van ez, hogy honlapján több külföldi tenyésztő – pusztán a kölykök megbízható eredete, és „minőségének” biztosítása érdekében – a potenciális vásárlókat óva inti attól, hogy olyan kölyköt vásároljanak, amelyek pedigréjén néhány nemzetközileg elismertebb kinológiai szervezet jelvénye közül valamelyik nem szerepel.
Ezen túlmenően azt is megállapítottam, hogy a fajtatiszta eb értékét – esetenként akár a származási igazolásnál nagyobb mértékben – befolyásolják különböző kiállítási eredményei, tenyészszemlén szerzett minősítései. Az ilyen kiállításokon és tenyészszemléken történő részvétel egyik elengedhetetlen feltétele, hogy az eb pedigréjét a kiállítást meghirdető, nemzetközileg is elismert kinológiai szervezet tagja, szerződéses partnere állítsa ki. Ennek már csak azért is jelentősége van, mert az egyes szervezetek szabályzatai, elismert fajtái, és azok standardjai, küllembírálati szempontok, valamint minősítések között esetenként még laikusok számára is könnyen felismerhető eltérések tapasztalhatóak. 
Európában a legismertebb és legelismertebb kinológiai szervezet az FCI. Ennek tagja a MEOE, a panaszos is, amely az elmúlt mintegy 70 évben a Magyarországon kiállított – államilag elismert, vagy magán – pedigrék legtöbbjét kiállította. Ennek egyik következménye, hogy a Magyarországon tenyésztési célból vagy kedvtelésből tartott fajtatiszta ebek és a jövőben születendő kölykeik értéke csak úgy tartható fenn, illetve növelhető, ha azok az FCI által elismert kiállításokon és tenyészszemléken is részt vesznek. 
Azt hiszem nem szükséges különösebb magyarázatot fűzni ahhoz, hogy amennyiben ilyen rendezvényekre Magyarországon nem kerül sor, akkor – jelentős költségekkel – külföldön kell a kutyákat minősíttetni. (A magyar kutyafajták esetében ez beláthatatlan következményekkel járhat, mert egyes címek megszerzésének előfeltétele, hogy a fajtaelismertető országban is megfelelő eredményeket kell a kutyának elérnie. Amennyiben erre nem kerülhet sor, kizárt az említett minősítés megszerzése is.) Az előbbiek értelmében megállapítottam, hogy a fajtatiszta ebek értékét érdemben csak az befolyásolja, hogy mely szervezet ismeri el sajátjának a pedigréjét, valamint, hogy milyen kiállítási eredményeket és minősítéseket szerzett. Vizsgálati lehetőségeim azonban arra nem adtak módot, hogy megállapítsam, hogy az eb értékét befolyásolja-e, hogy elismert tenyésztő szervezet állította ki a pedigréjét.
Már jelentésem IV. pontjában utaltam arra, hogy a panasz előterjesztésekor, valamint az azóta eltelt időben milyen feltételekkel lehet kutyakiállításokat rendezni. Úgy vélem, hogy az ilyen rendezvények megtartása alkotmányosan csak népegészségügyi, járványügyi és állategészségügyi okokból lehet korlátozható. (Sőt amennyiben ilyen ok felmerül, a korlátozás az állam – objektív alapjogvédelmi kötelezettségéből eredő – kötelezettsége is!) 
Álláspontom szerint azonban más, alkotmányosan nem alátámasztható – pl. tenyésztési – indok nem szolgálhat a korlátozás alapjául, mert akkor Magyarországon nem, vagy csak aránytalan nehézségek árán lehetne a kutyát FCI által elismert rendezvényen kiállítani, s mivel ez az eb értékét hátrányosan befolyásolhatja, alkalmas arra, hogy a fajtatiszta ebek tulajdonosainak tulajdonhoz való jogával összefüggő visszásságot okozzon.

Intézkedéseim:
1.	Az Obtv. 20. § (1) és (4) bekezdéseire figyelemmel a jogállamiság elvével, és az abból levezethető jogbiztonság követelményével összefüggő visszásság orvoslására ajánlom a miniszterelnöknek, hogy gondoskodjon arról, hogy 
•	a Kormány tagjai és alárendelt szervei megkeresésemnek határidőben, érdemben és teljes körűen (kért vizsgálat lefolytatásával, rendelkezésre álló okiratok megküldésével) tegyenek eleget,
•	a Kormány tagjai és alárendelt szervei – figyelemmel a 60/1992. (XI. 17.) AB határozatban foglaltakra – ne adjanak ki a Jat. garanciális szabályainak mellőzésével hozott minisztériumi és egyéb központi állami szervektől származó, jogi iránymutatást tartalmazó leiratokat, körleveleket, útmutatókat, iránymutatásokat, állásfoglalásokat és egyéb informális jogértelmezéseket,
•	amennyiben annak Jat-ban foglalt feltételei fennállnak, állami irányítás egyéb jogi eszközének kibocsátásával a Kormány tagja és alárendelt szervei segítsék elő az irányításuk, vagy felügyeletük alatt álló szervek jogszabályszerű működését.
2.	Az Obtv. 17. § (1) bekezdése alapján felhívom a földművelésügyi és vidékfejlesztési miniszter figyelmét arra, hogy 
•	intézkedjen, hogy a jövőben miniszteri tanácsadó sem önállóan, sem a miniszteri kabinet nevében eljárva ne lépje túl hatáskörét, és sem az engedélyező hatóság sem pedig a szakhatóság hatáskörét ne vonja el.
•	a jövőben tartózkodjon a magyarországi és külföldi társadalmi szervezetek autonómiájának megsértésétől.

3.	Tekintettel arra, hogy álláspontom szerint az alkotmányos jogokkal kapcsolatos visszásság a 64/1998. (XII. 31.) FVM rendelet szabályozása fölösleges, nem egyértelmű rendelkezéseire vezethető vissza, a visszásság jövőbeni elkerülése érdekében, az Obtv. 25. §-a alapján javaslom a földművelésügyi és vidékfejlesztési miniszternek, hogy a 64/1998. (XII. 31.) FVM rendelet módosításával
•	biztosítsa, hogy az ebkiállítások, tenyészszemlék tartását kizárólag közegészségügyi, állategészségügyi és állatvédelmi okokból lehessen korlátozni,
•	hatósági jogkört ne delegáljon semmilyen társadalmi szervezetre, 
•	legyen figyelemmel a „nemzetközi szervezetek” fogalmára, valamint a kinológiai szervezetek egyesületi jellegére, így ne írja elő egy vagy több külföldön működő társadalmi szervezet számára, hogy kizárólag mely magyar társadalmi szervezetet fogadhatja tagjai sorába.
•	megfelelő alkotmányos indok nélkül ne tiltsa meg magyar társadalmi szervezetek számára a külföldi társadalmi szervezetekhez való csatlakozást, valamint az ezekben való bármilyen részvételt.

4.	 Az Obtv. 17. § (1) bekezdése alapján felhívom Budapest Kőbányai Önkormányzat jegyzőjének figyelmét arra, hogy a jövőben mindennemű engedélyezési eljárása során az Áe. 20. §-a szerint szerezze be a szakhatóság előzetes hozzájárulását, továbbá jogszabályban előírtakon kívül más okiratok becsatolásától ne tegye függővé az engedély megadását.

Budapest, 2004. december 14.

Takács Albert sk.