OBH 4014/2003
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának jelentése
							  Ügyintéző: Dr. Gáspárné dr. Pere Katalin
Az eljárás megindítása:
	Az állampolgári jogok országgyűlési biztosához eljuttatott két egymást követő beadványában a panaszos azért kért segítséget, mert a Szabolcs-Szatmár-Bereg Megyei Nyugdíjbiztosítási Igazgatóság az 1998. július 1-jétől 2002. október 31-ig folyósított rokkantsági nyugdíjat azért szüntette meg, mert a soros orvosi felülvizsgálaton az orvosi bizottság mindkét fokon munkaképesség-csökkenését 50 %-ra vélelmezte. 
A II. fokú határozat ellen benyújtott keresete alapján indult eljárást a Nyíregyházi Munkaügyi Bíróság permegszüntető végzéssel zárta le, mert keresetét visszavonta, mivel az igazságügyi orvosszakértői vélemény szerint is 50 %-os volt a munkaképesség-csökkenése.
A panaszos szerint a munkaügyi bíró javaslatára állapotrosszabbodás címén 2003. június 5-én új rokkantsági nyugdíjigényt nyújtott be, de orvosi vizsgálatra ugyanazon orvoshoz került, aki 2002. augusztus 14-én az 50 %-os munkaképesség-csökkenését vélelmezte, és megtagadta az újabb vizsgálatot, ezért a Szabolcs-Szatmár-Bereg Megyei Nyugdíjbiztosítási Igazgatóság elutasította igényét. Fellebbezését, pedig nem bírálta el és nem hozott II. fokú határozatot.
	A panasz alapján felmerült az Alkotmány 2. § (1) bekezdésében deklarált jogállamiságból fakadó tisztességes eljáráshoz, valamint az Alkotmány 57. § (5) bekezdésében biztosított jogorvoslathoz való jog sérelmének gyanúja, ezért vizsgálatot tartottam szükségesnek. 
A vizsgált lefolytatására az Országos Orvosszakértői Intézet Főigazgatóját és a Szabolcs-Szatmár-Bereg Megyei Nyugdíjbiztosítási Igazgatóság Igazgatóját kértem fel.
Érintett alkotmányos jogok:
-     A tisztességes eljáráshoz való jog [Alk. 2. § (1) bek.]
-     A jogorvoslathoz való jog [Alk. 57. § (5) bek.]
Alkalmazott jogszabályok:
-     A társadalombiztosítási nyugellátásról szóló 1997. évi LXXXI. törvény (Tny.)
-     A megváltozott munkaképességű dolgozók foglalkoztatásáról és szociális ellátásáról szóló 8/1983. (VI. 29.) EüM-PM együttes rendelet (R.)
Megállapított tényállás:
	A vizsgálat során megállapítást nyert, hogy az 1953-ban született panaszosnak a 272-33531 törzsszámon 1998. július 1-jétől folyósított rokkantsági nyugdíját a 2002. augusztus 14-én megtartott, az Országos Orvosszakértői Intézet (OOSZI) 3. számú Igazgatóságának I. fokú soros, majd a II. fokú orvosi vizsgálata eredményére tekintettel megszüntette. A II. fokú határozat ellen benyújtott keresetét a Nyíregyházi Munkaügyi Bíróság a 3.M.229/2003/8. számú, 2003. május 16-án kelt permegszüntető végzéssel zárta le a panaszos kérelmére, mivel az igazságügyi orvosszakértő véleménye szerint is 50 %-os volt a munkaképesség-csökkenése (nem rokkant). Ezt követően az Igazgatóság a panaszos kérelmére rendszeres szociális járadékot állapított meg, melyet a Nyugdíjfolyósító Igazgatóság a 710-81221-8 törzsszámon 2002. november 1-jétől folyósít.
	2003. június 5-én benyújtott újabb rokkantsági nyugdíj igényéhez a panaszos csatolta a háziorvos igazolását az állapotrosszabbodásáról. 
	Az OOSZI 3. számú Igazgatóságának nyíregyházi I. fokú orvosi bizottsága az újabb igény alapján az orvosi vizsgálatot nem végezte el. A vizsgálat megállapítása szerint ugyanis a Nyugdíjbiztosítási Igazgatóság a panaszos iratanyagát a bizottsághoz úgy küldte meg, hogy nem az „állapotrosszabbodás”, hanem „saját jogú vizsgálat (új)” jelölést tette vizsgálati jogcímként, kiegészítve azzal a kérdéssel, hogy „nevezett rokkant-e, ha nem, munkaképesség-csökkenése az 50 %-ot eléri-e 2002. december 1-jétől?”
	A bizottság szerint azért nem végezte el 2003. július 4-én a beteg szakértői vizsgálatát, mert úgy vélte, hogy ezzel az igazságügyi orvosszakértői véleményezést bírálná felül. Az igazságügyi orvosszakértő ugyanis a jogorvoslat bírósági szakában, 2003. április 29-én végezte el vizsgálatát. A panaszos munkaképesség-csökkenésének mértékét - a korábbi I. és II. fokú orvosi bizottság véleményével egyező módon - folytatólagosan 50 %-ban határozta meg, és úgy ítélte meg, hogy a beteg felülvizsgálata nem szükséges.
Az Igazgatóság ezt követően 2003. június 14-én a 19-08216/2003/0005. számon olyan határozatot adott ki - jogorvoslati lehetőséget is biztosítva -, amelyben a rokkantsági nyugdíj elutasításra került az 50 %-os munkaképesség-csökkenés alapján.
Az elutasító határozattal szemben a panaszos fellebbezést nyújtott be, azonban újabb orvosi vizsgálatra nem került sor, az Igazgatóság nem is hozott II. fokú határozatot.
	A Megyei Igazgatóságon 2003. szeptember 5-én készült jegyzőkönyv szerint igénylőt „levelére” válaszolva tájékoztatták arról, hogy állapotrosszabbodást ismételten előterjeszthet. A fenti eljárás ellen az ügyfél a Nyugdíjbiztosítási Igazgatóságnál panaszt tett, melyre tekintettel 2003. szeptember 22-én az OOSZI Területi Igazgatósága egy, a korábbitól eltérő személyi összetételű orvosi bizottsága I. fokú eljárást folytatott le. A szakvélemény a kórelőzményt, a panaszos 2003. május hótól keletkezett szakorvosi leleteit, kórházi ápolása zárójelentését, panaszait és személyes vizsgálata alapján rögzített státusát teljes részletességgel tartalmazta. A bizottság mindezek alapos mérlegelésével ismételten és folytatólagosan 50 %-os munkaképesség-csökkenését állapította meg.
	A Nyugdíjbiztosítási Igazgatóság a korábbi hibásan kiadott határozatát visszavonta és a panaszos 2003. július 5-én érkezett rokkantsági nyugdíj igényét a 2003. szeptember 22-én kelt orvosi szakvélemény alapján a 2003. október 3-án kelt 19-8216/2003-10. számú I. fokú határozattal elutasította.
Az elutasító határozat ellen a panaszos 2003. október 9-én fellebbezéssel élt. Fellebbezése alapján a II. fokú orvosi felülvizsgálatára 2003. október 29-én kerül sor.
A vizsgálat megállapításai:
	Az Alkotmány 2. §-ában deklarált jogállamiságból fakadó tisztességes eljáráshoz, valamint az Alkotmány 57. § (5) bekezdésében biztosított jogorvoslathoz való joggal összefüggésben visszásságot okozott, hogy a panaszos 2003. július 5-én állapotrosszabbodására tekintettel érkezett rokkantsági nyugdíj igénye jogszabályellenesen került elutasításra. Ugyanis a társadalombiztosítási nyugellátásról szóló 1997. évi LXXXI. törvény 75. §-a  szerint „Ha a nyugellátásra irányuló igényt azért utasították el, mert az igénylő nem rokkant, az elutasító határozat jogerőre emelkedését követő egy éven belül előterjesztett újabb igénybejelentést csak abban az esetben kell elbírálni, ha az orvos igazolja, hogy az igénylő egészségi állapota az elutasítás óta rosszabbodott.”
	A panaszos 2003. július 5-én benyújtott rokkantsági nyugdíj igénye a jogszabály fenti feltételeinek megfelelt.  Ennek ellenére a Nyugdíjbiztosítási Igazgatóság nem az igénynek megfelelően küldte meg azt az OOSZI 3. sz. Igazgatósága I. fokú orvosi bizottságának. Az orvosi bizottság - bár ismerte a tényállást - helytelenül járt el, amikor téves indokok alapján nem végezte el az I. fokú vizsgálatot. 
	A Nyugdíjbiztosítási Igazgatóság ezt követően újabb hibát követett el, amikor orvosi bizottság véleményének hiányában az 50 %-os munkaképesség-csökkenésre hivatkozva adta ki a rokkantsági nyugdíjigényt, elutasító határozatot, a jogorvoslati lehetőséget biztosítva. Az elutasító határozat ellen érkezett fellebbezést azonban nem bírálta el, nem intézkedett az elkövetett hiba kijavítása érdekében.
	A jogszabálysértő eljárás felülvizsgálatára csak az ügyfélnek a Nyugdíjbiztosítási Igazgatósághoz, valamint az állampolgári jogok országgyűlési biztosához benyújtott újabb panasza miatt indult vizsgálat alapján került sor azzal, hogy az OOSZI Területi Igazgatósága 2003. szeptember 22-én lefolytatta az I. fokú felülvizsgálatot. A szakvélemény alapján, pedig a Nyugdíjbiztosítási Igazgatóság 2003. október 3-án kiadta a jogszabálynak megfelelő, jogorvoslatot biztosító elutasító határozatát. A panaszos fellebbezésére, pedig intézkedett a II. fokú orvosi bizottság felülvizsgálata időpontjának kitűzése érdekében.
	A konkrét ügyben eljáró, jogszabálysértő határozatot hozó előadót és az ellenőrző revizort a Nyugdíjbiztosítási Igazgatóság Igazgatója figyelmeztetésben részesítette. 
	Tekintettel arra, hogy a felmerült alkotmányos visszásságok orvoslása megtörtént és a hasonló esetek elkerülése érdekében a Nyugdíjbiztosítási Igazgatóság Igazgatója által megtett intézkedéseket megfelelőnek tartom, ajánlást nem teszek. 
	Azonban a feltárt jogsérelem jövőbeni elkerülése érdekében az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény 17. § (1) bekezdésére hivatkozással felhívom az Országos Orvosszakértői Intézet Főigazgatóját, hogy tegye meg a szükségesnek tartott intézkedést az illetékes orvosi bizottságok törvényes eljárása érdekében.
	A vizsgálatot lezártnak tekintem.
Budapest, 2003. október 28.
Lenkovics Barnabás