Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának
Jelentése
az OBH 3968/2003. sz. ügyben 

Előadó: dr. Juhász Orsolya
Az eljárás megindulása
A tiszavárkonyi panaszos beadványában az ingatlana közelében létesített szennyvíz leürítő helyből kiáramló bűz mértékét sérelmezte.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény 16. § (1) bekezdése alapján a tulajdonhoz, az egészséges környezethez, valamint a lehető legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez való jog érintettsége miatt vizsgálatot indítottam.
Eljárásom során megkerestem Tiszavárkony Község Önkormányzata (a továbbiakban: Önkormányzat) jegyzőjét, és tájékoztatást kértem a panasszal kapcsolatos álláspontjáról és a megtett intézkedésekről.
Ugyancsak megkerestem, és a leürítő hellyel kapcsolatban keletkezett engedélyek megküldését kértem a Közép-Tisza vidéki Környezetvédelmi Felügyelőség (a továbbiakban: Felügyelőség) Hatósági és Jogi Osztályától. A Közös Víz-Csatorna Kft. (a továbbiakban: Bérüzemeltető) ügyvezetőjétől is több, a panasszal összefüggő kérdés megválaszolását kértem.

A megállapított tényállás
A panaszos Tiszavárkony külterületén ingatlantulajdonos. Ingatlanához közel (kb. 50 méterre) 1997-ben beruházás indult, melynek keretében négy települési önkormányzat – Tószeg, Tiszavárkony, Tiszajenő, Vezseny – szippantott szennyvíz leürítő műtárgyat építtetett.
Beadványában azt kifogásolta, hogy a műtárgy miatt minden nap, reggel vagy este bűz van.
A panaszos 2003. május 13-án panaszbejelentést tett a Felügyelőséghez a bűz zavaró hatása miatt. A Felügyelőség április 9-én helyszíni bejárást tartott, melynek keretében megállapította, hogy „a leürítő helyet nem a megvalósulási terv alapján készítették el, nincs biztosítva az átemelő zárttá tétele”. A Bérüzemeltető vállalta, hogy április 20-ig a kivitelezési hibát helyreállítja.
Ezt követően a panaszos két alkalommal tett ismételt panaszbejelentést, melynek során – június 10-én és 19-én – ismételt helyszíni szemlét tartott a Felügyelőség.
A panaszos beadványában utalt arra is, hogy 2003. július 15-én műszaki hiba történt a műtárgy környezetében.
Végül pedig azt kifogásolta, hogy a beruházás következtében az ingatlana értéke csökkent.
Az Önkormányzat jegyzője válaszlevelében kifejtette, hogy a műtárgy legfőbb funkciója a négy községben keletkező szennyvíz nyomóvezetéken keresztül történő továbbítása a tisztítómű (Szolnok) irányába. A beruházás 2,6 milliárd forintos költséggel készült, a községek teljes szennyvíz csatorna hálózatának kiépítésére. A beruházás vízjogi létesítési engedély alapján készült, melyet a Közép- Tisza vidéki Vízügyi Igazgatóság adott ki, a létesítéshez szükséges szakhatósági hozzájárulások birtokában. A helyszín választásánál figyelembe vették az uralkodó szélirányt, amely É-ÉNY, így nem a tanyák felé, hanem azzal ellentétes irányba fújja el a szél az esetleges szagot. A külterületi helyszínt az indokolta, hogy a beruházó településektől egyforma távolságra van, így a rászállítási útvonal a leggazdaságosabb.
A rendszer zárt, vákuumos technológiájú. A négy településnek csak egy helyen, Tiszavárkony külterületén – a 0151 helyrajzi számon – épült szippantott szennyvíz befogadására alkalmas leürítő helye, mely tökéletesen zárt, szigetelt, a szabvány szerinti technológiai előírásoknak megfelel. A műtárgy körbekerített, betonozott, melyről 3 darab fényképet mellékelten küldött az Önkormányzat, amely arról is tájékoztatott, hogy a leürítő hely addig üzemel, míg a négy település lakossága teljes egészében ráköt a csatornahálózatra. A rendszerre történő rákötések számának emelkedésével csökkeni fog a leürítések száma, mely jelenleg átlagosan napi három alkalom, hétvégén az ürítés szünetel.
A területet (a betonfelületet) az üzemeltető rendszeresen tiszta vízzel mosatja, és klórmésszel fertőtleníti.
Az Önkormányzat tájékoztatása szerint a közmű közvetlen szomszédja az önkormányzat (két földúttal), valamint a Magyar Államvasutak, a beruházáshoz készült írásos hozzájárulásuk rendelkezésre áll.
A panaszos által sérelmezett műszaki meghibásodásról azt a tájékoztatást adta az Önkormányzat, hogy a hiba egy óra alatt kijavításra került. Az addig kifolyt szennyvíz fertőtlenítését elvégezték.
Az Önkormányzat álláspontja szerint a megépült szennyvíz hálózat a zárt technológiája miatt messzemenően eleget tesz az egészséges környezethez való jog érvényesülésének, mivel a kényszeráramoltatott rendszer technológiája kizárja a különböző szivárgások lehetőségét, a beépített szagszűrők (biofilter) a szag kiáramlását megakadályozzák, így a panaszos bejelentése megalapozatlan. Ezt erősíti, hogy a közvetlen környezetében állandó jelleggel ott lakók panaszt a szag miatt még nem tettek.
Az Önkormányzat rendszeres ellenőrzései során sem tapasztalt ilyet, a műtárgy területén sem.
A Bérüzemeltető főmérnökének álláspontja szerint minimális szaghatás a szippantó autó műtárgyhoz csatlakozásának pillanatában keletkezhet, de ennek intenzitása, illetve időtartama nem jelentős.  
A 2003. július 15-én keletkezett műszaki problémáról azt a tájékoztatást kaptam, hogy kb. 0.05 m3 szennyvíz került a műtárgy zárt padozatára, de ezen hiba egy órán belül elhárításra került. A padozat fertőtlenítése és tisztítása azonnal megtörtént. Ezen jellegű hibák orvoslása érdekében a műtárgy gépészeti berendezéseit be fogják kapcsolni a már működő számítógépes automata felügyeleti rendszerükbe.
„A működő rendszeren a kezelőszemélyzet napi rendszerességgel tart szemléket, de a panaszos beadványában szereplő elviselhetetlen bűzhatást nem észlel.”
Az ÁNTSZ Szolnok Városi Intézete (a továbbiakban: ÁNTSZ) által – 2003. október 10-én végzett – ellenőrzés, illetve helyszíni szemle megállapította, hogy „a leürítőhelyen és környékén bűzhatás nem volt érezhető és szennyvíz túlfolyásra utaló nyom sem volt tapasztalható. A leürítőhely előírásszerűen körbekerített, lezárt (…) a zavaró szaghatás megszüntetésére irányuló műszaki megoldást biztosították (...)”

Az érintett alkotmányos jogok
1949. évi XX. törvény A Magyar Köztársaság Alkotmánya
13. § (1) A Magyar Köztársaság biztosítja a tulajdonhoz való jogot.
18. § A Magyar Köztársaság elismeri és érvényesíti mindenki jogát az egészséges környezethez.
70/D. § (1) A Magyar Köztársaság területén élőknek joguk van a lehető legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez. (2) Ezt a jogot a Magyar Köztársaság a munkavédelem, az egészségügyi intézmények és az orvosi ellátás megszervezésével, a rendszeres testedzés biztosításával, valamint az épített és a természetes környezet védelmével valósítja meg.

A vizsgálat megállapításai
Az Obtv. 16. § (1) bekezdése szerint az országgyűlési biztoshoz bárki fordulhat, ha megítélése szerint valamely hatóság [29. § (1) bek.], illetve közszolgáltatást végző szerv (a továbbiakban együtt: hatóság) eljárása, ennek során hozott határozata (intézkedése), illetőleg a hatóság intézkedésének elmulasztása következtében alkotmányos jogaival összefüggésben sérelem érte, vagy ennek közvetlen veszélye áll fenn, feltéve, hogy a rendelkezésre álló közigazgatási jogorvoslati lehetőségeket – ide nem értve a közigazgatási határozat bírósági felülvizsgálatát – már kimerítette, illetve jogorvoslati lehetőség nincs számára biztosítva.
Az Ötv. és a Vtv. helyi önkormányzati feladatként határozza meg a csatornázást és a szennyvízelvezetést.
1997-ben magas költségigényű beruházás kezdődött négy települési önkormányzat (Tószeg, Tiszavárkony, Tiszajenő és Vezseny) szennyvíz-csatorna rendszerének kiépítésére.
A panaszban szereplő leürítő-hely az említett fejlesztés részeként épült. Ennek legfőbb funkciója, hogy az említett községekben keletkező szennyvizet nyomóvezetéken továbbítsa a tisztítómű (Szolnok) irányába, valamint, hogy a rendszerbe kapcsolt négy településen a szennyvízhálózatra történő rácsatlakozás időpontjáig az ingatlanokon keletkező, illetve összegyűjtött szennyvizet tengelyen („szippantó kocsival”) történő szállítás után befogadja. A rendszer zárt, a négy településnek csak Tiszavárkony külterületén, a panaszos által sérelmezett helyen van szippantott szennyvíz befogadására alkalmas leürítő helye.
A kifogásolt műtárgy vízjogi létesítési engedély alapján épült, melyet a Közép–Tisza vidéki Vízügyi Igazgatóság adott ki – 1996. március 13-án kelt határozatában, amit 1998. november 11-én és 2002. december 20-án módosított –, a létesítéshez szükséges előzetes szakhatósági hozzájárulások birtokában.
A beruházás műszaki átadása 90 napos előzetes próbaüzem után 2002. augusztus 15-én történt.
Fontos hangsúlyozni, hogy a rendelkezésemre álló információk szerint a leürítő hely addig üzemel, amíg a négy település lakossága teljes egészében ráköt a csatornahálózatra.
A vízjogi engedélyben szerepel, hogy „levegőtisztaság-védelmi szempontból a tervezett átemelők és lakóépületek között az országos településrendezési és építési követelményekről szóló 253/1997. (XII. 20.) Korm. rendelet Függelékének IV. pontja szerint 150 méter távolság tartandó! Ha ez nem oldható meg, az átemelőket zárt, szigetelt, szagtalanítóval ellátott kivitelben kell létesíteni.” Jelen esetben a rendszer zárttá tétele érdekében a Bérüzemeltető jelentős műszaki átalakításokat végzett a tényállási részben rögzítettek szerint. Ezzel a „leürítő hely által keltett, lakossági panaszra okot adó, zavaró szaghatás ismételt előfordulását kiküszöbölték.”
A rendelkezésemre álló helyszínrajzból megállapítható, hogy az érintett ingatlan és a leürítő hely között önkormányzati tulajdonban lévő út húzódik.
Az Önkormányzat jegyzője három darab színes fényképet küldött a helyszínről. Ezeken látható, hogy a külterületen fekvő műtárgy a panaszos ingatlanától kb. 40-50 méterre található. A dróthálós kerítéssel körülvett területen növényzetet nem telepítettek. A megfelelő növényzet ugyanakkor védi az emberi környezetet, levegőtisztító hatása folytán a lakókörnyezet javításában fontos szerepet tölt be.
Megállapítottam, hogy a leürítő helynek helyi építési szabályzatban részletesen meghatározott besorolása nincsen. Az OTÉK 25. §-a a beépítésre szánt területek építési használatának megengedett felső határértékeiről rendelkezik, ezen túl részletesen meghatározza területfelhasználási egységek szerint a legkisebb zöldfelület nagyságát.
A leürítő hely feltehetően még több évig fog működni, és az sem zárható ki, hogy a működéséből esetenként üzemzavar következzen be.
Ezekre, és a környezetében élők érdekeit szem előtt tartva, fontosnak tartom a megfelelő nagyságú, védelmi funkciót is betöltő növényzet telepítését - majd annak folyamatos gondozását - a leürítő mű közvetlen környezetében.
Tekintettel azonban arra, hogy a megvalósult beruházás magas költséggel, több éve készült, annak szükségességét és telepítésének körülményeit, a továbbiakban nem vizsgáltam, elfogadtam az Önkormányzatnak és a Bérüzemeltetőnek a helyszín kiválasztására magyarázatot adó érveit.
Figyelemmel a fennálló állapotra, ugyancsak eltekintettem annak vizsgálatától, hogy a leürítő helynek helyi építési szabályzatban részletesen meghatározott besorolása nincsen.
A megállapított tényállásban utaltam arra, hogy a panaszos 2003. májusában és júniusában több alkalommal fordult az illetékes hatóságokhoz (Önkormányzat, Felügyelőség) az ingatlana közelében létesített szennyvíz leürítő hely működéséből eredő zavaró hatások miatt.
Egy más panasz kapcsán korábban az OBH 2668/2001. jelentésben a következőket állapítottam meg: „Köztudomású ténynek tekinthető, hogy a szennyvízátemelő üzemelése bizonyos mértékű bűzzel járhat. Önmagában azt a körülményt, hogy az átemelő közvetlen környezetében, a telepen bűz lehet, nem kifogásolom. A cél, hogy ez a bűzhatás a telepről ne jusson az ingatlanokhoz, az utcákban lakók életminőségében romlást ne idézzen elő.”
Vizsgálatom a fennálló állapotból kiindulva annak feltárására irányult, hogy az Önkormányzat és a rendszer Bérüzemeltetője tett-e, és ha igen milyen intézkedéseket a bűzhatás csökkentése érdekében.
A hatóságok (Önkormányzat, Felügyelőség, illetékes ÁNTSZ) a jelentés "megállapított tényállás" részében írtaknak megfelelően több helyszíni szemlét is tartottak a „bűz-panasz” kivizsgálása érdekében.
Megállapítottam, hogy az érintett szervek részéről történtek intézkedések.
A legjelentősebb, hogy a Felügyelőség – a panaszos 2003. május 6-án kelt panaszbejelentésére – felszólította a Bérüzemeltetőt a feltárt hiányosságok teljesítésére, melynek határideje 2003. május 31-e volt.
Ezt követően a Felügyelőség ismételt helyszíni szemléket tartott, amelyek során leellenőrizte a vállalt műszaki átalakítások teljesítését. A Felügyelőség megállapította, hogy „a víznyelőrács vízzárral történő kiegészítése (zárttá tétele), továbbá a leürítő csonk bajonett zárral, a fordító akna öntöttvas fedlapjának gumiággyal történő ellátása, valamint a közbenső átemelő akna fedlapjának gumiággyal illetve fóliaborítással történő ellátása megtörtént, így a műszaki átalakítások következtében az átemelő és a szippantott szennyvíz leürítő hely által keltett, lakossági panaszra okot adó, zavaró szaghatás ismételt előfordulását kiküszöbölték.”
Az ÁNTSZ által – a tényállási részben említett helyszíni szemle során – készített jegyzőkönyv rögzítette, hogy „Az ellenőrzéskor közegészségügyi hiányosságot nem tapasztaltam.”
A már hivatkozott, OBH 2668/2001. számú jelentésemben hangsúlyoztam, hogy „országos cél a csatornázottság arányának növelése, minél több ingatlan rákapcsolása a közcsatorna hálózatra. Ugyanakkor figyelemmel kell lenni az egészséges környezethez való alkotmányos jogra, amely alapján jogos igény, hogy az állampolgárok saját otthonukban zavartalanul éljenek, környezetszennyező, egészségkárosító tevékenységtől ne szenvedjenek. Más nézőpontból vizsgálva a kérdést arra a megállapításra juthatunk, hogy e jog globális érvényesülése feltételezi, hogy a szennyvíz lehetőleg közműves szennyvízelvezetőbe jusson és a szennyvízelvezetés (ártalmatlanítás) egyéb módja csak közcsatorna hiányában legyen alkalmazható. Az egészséges környezethez és a jobb környezeti állapotjellemzőkhöz az is hozzátartozik, hogy a szennyvizet zárt rendszerben, a környezetbe jutás lehetőségének kizárásával vezetik és meghatározott módon tisztítják. Egyrészről tehát gondoskodni kell a szennyvízelvezetésről, ez azonban nem járhat mások szükségtelen zavarásával.”
A Ptk. 100. §-a – a szomszédjog általános szabálya – szerint a tulajdonos a dolog használata során köteles tartózkodni minden olyan magatartástól, amellyel másokat, különösen szomszédait szükségtelenül zavarná, vagy amellyel jogaik gyakorlását veszélyeztetné.
Így pl. tilos gáz, füst, zaj útján a szomszédos telekre olyan áthatást gyakorolni, amely a szomszédot szükségtelenül zavarja, vagy amely jogai gyakorlását veszélyezteti.
A szomszédság polgári jogi fogalma tágabb, mint a köznapi értelme: a szomszédság határa jogilag addig terjed, ameddig maga a szükségtelen zavarás, behatás (szennyezés) kiterjed. A Ptk. szövege és az ítélkezési gyakorlat alapján nyilvánvaló, hogy "szomszédok" nemcsak a telekszomszédok, hanem mások is lehetnek.
A szükségtelen zavarás fogalma kifejezi, hogy a zavarás bizonyos – mindig az egyedi esetben meghatározható – köre felfogható szükségesnek, azaz a zavarás valamely szintjét mindenki köteles eltűrni. A szükségtelen zavarás fogalmát a törvény nem definiálja. Konkrét esetben a bíróságok az ellentétes érdekek mérlegelésével állapítják meg, hogy a zavarás szükségtelennek minősül-e.
A kapott tájékoztatás szerint – melyet szakkérdésről lévén szó nem vitatok – a leürítő hely megszüntetése műszaki okokból nem lehetséges, ezért a kellemetlen szaghatás előfordulása teljes mértékben nem zárható ki.
A vizsgálatból az is kiderült továbbá, hogy a panaszos tulajdonosi jogaiban való korlátozása nyomós közérdek mentén történik, tekintettel arra, hogy a leürítő hely üzembe helyezése és tartása több önkormányzat szervezett szennyvíz elvezetéséhez is hozzájárul.
Összességében megállapítottam, hogy a megtett intézkedésekre, valamint a jelentős anyagi ráfordítást igénylő, már megvalósult, a közérdeket szolgáló beruházásokra figyelemmel, az érintett szervek eljárásával összefüggésben alkotmányos jogokkal kapcsolatos visszásságot nem állapítok meg. Lényeges körülményként értékelem, hogy a leürítő hely addig fog üzemelni, míg a négy település lakossága teljes egészében ráköt a csatornahálózatra. A rendszerre történő rákötések számának emelkedésével csökkeni fog a leürítések száma. 
A 2003-2008. közötti időszakra szóló Nemzeti Környezetvédelmi Programról szóló 132/2003. (XII. 11.) OGY határozat – az első Nemzeti Környezetvédelmi Programhoz hasonlóan – általános településkörnyezeti célnak tekinti a szennyvíz-elvezetés és –tisztítás fejlesztését. Ezt valamennyi régióban szükségesnek tartja, amelyhez a beruházási igényeket a területegység jelenlegi közműellátottsága, településszerkezete és egyéb jellemzői figyelembevételével kell meghatározni.
A Program rögzíti, hogy a felszíni és felszín alatti vízkészleteink minőségének védelme érdekében a települési szennyvizek elvezetése és tisztítása valamennyi régióban jelentős fejlesztést igényel, a csatornahálózat bővítésétől a III. szennyvíztisztítási fokozat kiépítésén át, a gazdaságosan nem csatornázható települések szennyvizének és a szennyvíziszapok ártalommentes elhelyezéséig.
Végül utalni szeretnék arra, hogy az okozott – illetve vélt – kár megállapítására polgári peres eljárásban a bíróságnak van hatásköre. A per kockázata természetszerűleg a felperest is terheli.

Figyelemfelhívás
Összességében megállapítható, hogy jelen esetben kívánatos, hogy a leürítő-hely üzemszerű működéséből eredő, esetlegesen felmerülő bűzhatás ne jusson az ingatlanokhoz, a műtárgy közelében élők életminőségében romlást ne idézzen elő.
Erre tekintettel, bár kezdeményezéssel nem élek, felkérem Tiszavárkony Község Polgármesterét, és a Bérüzemeltető ügyvezető igazgatóját, hogy folyamatosan gondoskodjanak a szaghatásnak a lehető legalacsonyabb szinten tartásáról.
Jelentésemben utaltam arra, hogy a műtárgy környezete kopár. Felkérem ezért a Polgármestert és az ügyvezető igazgatót, hogy vizsgálják meg a növénytelepítés lehetőségét a leürítő hely környezetében, figyelemmel arra, hogy a növényzet a takaráson kívül a szagok terjedésének megakadályozására is alkalmas.

Budapest, 2004. október 4.

Lenkovics Barnabás sk.

Melléklet: Az ügy jogszabályi háttere
A helyi önkormányzatokról szóló 1990. évi LXV. törvény (a továbbiakban: Ötv.)
8.§ (1) A települési önkormányzat feladata a helyi közszolgáltatások körében különösen: (…) a csatornázás …

A vízgazdálkodásról szóló 1995. évi LVII. törvény (a továbbiakban: Vtv.)
4. § (2) A települési önkormányzat - a vízgazdálkodási tevékenységek, mint közfeladatok (közszolgáltatások) körében - köteles gondoskodni: b) a 2000 lakosegyenértékkel jellemezhető szennyvízkibocsátás feletti szennyvíz-elvezetési agglomerációt alkotó településeken a keletkező használt vizek (szennyvizek) szennyvízelvezető művel való összegyűjtéséről, tisztításáról, a tisztított szennyvíz elvezetéséről, illetőleg a más módon összegyűjtött szennyvíz, továbbá a szennyvíziszap ártalommentes elhelyezésének megszervezéséről; d) a hulladékgazdálkodásról szóló külön törvény szerint nem közművel összegyűjtött szennyvizek ártalom mentes elhelyezésének szervezéséről és ellenőrzéséről.
7. § (3) A helyi önkormányzat tulajdonában lévő vizekről és vízilétesítményekről a 9-10. §-okban és a 13. §-ban foglaltakra is figyelemmel a központi és az önkormányzati költségvetésben meghatározott pénzeszközök felhasználásával, illetve vízgazdálkodási társulat útján (IX. Fejezet) kell gondoskodni. (4) A (3) bekezdésben megjelölt feladat: b) a 4. § (2) bekezdésének b) pontjában meghatározott feladat ellátásához szükséges szennyvízelvezető, -tisztító és -elhelyezést biztosító létesítmények megvalósítása, bővítése, működtetése és fenntartása;
13. § (1) A víziközművek működtetése során végzett vízellátás, szennyvízelvezetés, -elhelyezés és -tisztítás, valamint egyesített rendszer esetén a csapadékvíz-elvezetés közüzemi tevékenység. A víziközművek működtetőit a közüzemi tevékenység keretében az ivóvízellátás és a szennyvízelvezetés szolgáltatására szerződéskötési kötelezettség terheli.
33. § (1) A vízügyi felügyelet keretében a hatóság b) vízilétesítmények üzemeltetésének, illetve a vízhasználatok gyakorlásának ellenőrzését végzi (…).

2000. évi XLIII. törvény a hulladékgazdálkodásról (a továbbiakban: Hgt.)
2. § (1) A törvény hatálya kiterjed a) minden hulladékra; 
3. § E törvény alkalmazásában d) folyékony hulladék: az a hulladékká vált folyadék, amelyet nem vezetnek el, és nem bocsátanak ki szennyvízelvezető hálózaton, illetve szennyvíztisztító telepen keresztül; i) a regionalitás elve (területi elv) alapján a hulladékkezelő létesítmények kialakításánál a fejlesztési, gazdaságossági és környezetbiztonsági szempontoknak, valamint a kezelési igényeknek megfelelő területi gyűjtőkörű létesítmények hálózatának létrehozására kell törekedni;
21. § (1) A települési önkormányzat kötelezően ellátandó közszolgáltatásként az ingatlantulajdonosoknál keletkező települési hulladék kezelésére hulladékkezelési közszolgáltatást (a továbbiakban: közszolgáltatás) szervez, és tart fenn. (3) A közszolgáltatás kiterjed: b) a települési folyékony hulladék ideiglenes tárolására szolgáló létesítmény kiürítésére és a települési folyékony hulladék elhelyezés céljából történő elszállítására; c) a települési hulladék ártalmatlanítását szolgáló létesítmény létesítésére és működtetésére.
22. § (4) A települési önkormányzat képviselő-testülete az (1) bekezdés szerinti együttműködés keretében - a vonatkozó terület- és településrendezési tervekben foglaltak figyelembevételével és a helyi hulladékgazdálkodási tervnek megfelelően - kijelöli az érintett települések igényeit kielégítő települési hulladékkezelési létesítmények helyét.

213/2001. (XI. 14.) Korm. rendelet a települési hulladékkal kapcsolatos tevékenységek végzésének feltételeiről
3. § E rendelet alkalmazásában: j) Folyékony hulladék ártalmatlanítása: a folyékony hulladék elhelyezése leürítő helyen, szennyvíztisztító telepen, valamint a környezetveszélyeztetést és környezetszennyezést megakadályozó kezelése fiziko-kémiai vagy biológiai módszerrel. k) Települési folyékonyhulladék leürítő hely (a továbbiakban: leürítő hely): közcsatornának az arra jogosult által kijelölt aknája, illetőleg szennyvíztisztító telep kiegészítő műtárgya.
16. § (3) Az illetékes vízügyi hatóság - a szakhatóságok véleményének figyelembevételével a jegyző véleményének kikérésével, valamint az üzemeltetővel történt egyeztetés lefolytatását követően - határozza meg, hogy a települési folyékony hulladék elhelyezésére, az üzemeltető rendelkezésére álló szennyvíztisztító telepek közül melyik vehető igénybe.

16/2002. (IV. 10.) EüM rendelet a települési szilárd és folyékony hulladékkal kapcsolatos közegészségügyi követelményekről
6. § (2) A közműpótló létesítményből a települési folyékony hulladék kitermelése, szállítása és leürítése közben szennyeződött területet azonnal fertőtleníteni kell a külön jogszabályban foglaltak szerint engedélyezett szerrel.
A közműves ivóvízellátásról és a közműves szennyvízelvezetésről szóló 38/1995. (IV. 5.) Korm. rendelet
1. § (1) A közműves ivóvízellátás és a közműves szennyvízelvezetés közüzemi szolgáltatás. A szolgáltatást végző (a továbbiakban: a szolgáltató) az ivóvízművek, illetőleg a szennyvízelvezető művek (a továbbiakban együtt: víziközművek) üzemeltetésével köteles a víziközmű hálózatba bekötött ingatlan tulajdonosának, illetőleg egyéb jogcímen használójának (a továbbiakban együtt: fogyasztó) ivóvizet szolgáltatni, illetőleg az ingatlanon keletkező szennyvizek - továbbá egyesített rendszerű szennyvízelvezetés esetén a csapadékvizek - összegyűjtését, károkozás nélküli elvezetését és tisztítását elvégezni (a továbbiakban: szolgáltatás).
20. § (1) A szennyvízelvezető törzshálózatba, illetve a szennyvízelvezető műbe csak a külön jogszabályban vagy hatóság határozatában meghatározott minőségű szennyvíz, illetve szennyezőanyag vezethető be. (…)
Az országos településrendezési és építési követelményekről szóló 253/1997. (XII. 20.) Korm. rendelet (a továbbiakban: OTÉK)
20. § (1) Az ipari terület, olyan gazdasági célú ipari építmények elhelyezésére szolgál, amelyek más beépítésre szánt területen nem helyezhetők el. (2) Az ipari terület lehet: 1. jelentős mértékű zavaró hatású terület, 2. egyéb terület. (3) A jelentős mértékű zavaró hatású ipari terület a különlegesen veszélyes (pl. tűz-, robbanás-, fertőzőveszélyes), bűzös vagy nagy zajjal járó gazdasági tevékenységhez szükséges építmények elhelyezésére szolgál. (4) Az egyéb ipari terület elsősorban az ipari, az energiaszolgáltatási és a településgazdálkodás építményei elhelyezésére szolgál. (5) Az ipari gazdasági területen - a jelentős mértékű zavaró hatású ipari terület kivételével - a 31. § (2) bekezdésében előírtak figyelembevételével kivételesen elhelyezhető: 1. a gazdasági tevékenységi célú épületen belül a tulajdonos, a használó és a személyzet számára szolgáló lakások, 2. egyházi, oktatási, egészségügyi, szociális épületek.
24. § (1) A különleges területbe azok a területek tartoznak, amelyek a rajtuk elhelyezendő építmények különlegessége miatt (helyhez kötöttek, jelentős hatást gyakorolnak a környezetükre vagy a környezetük megengedett külső hatásaitól is védelmet igényelnek) a 10-23. §-ok szerinti területektől eltérő területek. (2) A különleges területek célját és használatuk fajtáját, a beépítési előírásait minden esetben a helyi építési szabályzatban, szabályozási tervben meg kell határozni. (3) A különleges területek lehetnek: 10. hulladékkezelők, -lerakók területei (települési szilárd és folyékony, egyéb veszélyes, radioaktív stb.),

A beépítésre szánt területek építési használatának megengedett felső határa
25. § A beépítésre szánt területek építési használatának megengedett felső határértékeit a következő táblázat tartalmazza:
 	
A településszerkezeti tervben 
a területfelhasználási egységekre 
meghatározandó	Az építési szabályzatban, 
szabályozási tervben 
az építési telekre meghatározandó	

Általános 
használat 
szerinti terület	
Sajátos használat 
szerinti terület	Megengedett 
legnagyobb 
szintterület- 
sűrűség	Megengedett 
legnagyobb 
beépítettség 
(%)	Megengedett 
legkisebb- 
legnagyobb 
építmény- 
magasság (m)	
Legkisebb 
zöldfelület* 
(%)	
lakó	nagyvárosias	3,0	80	12,5<	10	
	kisvárosias	1,5	60	<12,5	20	
	kertvárosias	0,6	30	<7,5	50	
	falusias	0,5	30		40	
vegyes	településközpont	2,4	80		10	
	központi	3,5	a település legnagyobb mértékű lakóterületi beépítettségnél legfeljebb 25%-kal megnövelt érték		a be nem épített terület 50%-a	
gazdasági	kereskedelemi, szolgáltató	2,0	60		20	
	jelentős mértékű zavaró hatású ipari	1,5	30		40	
	egyéb ipari	1,5	50		25	
üdülő	üdülőházas	1,0	30	6,0<	40	
	hétvégiházas	0,2	20	<6,0	60	
különleges		2,0	40		40	
	
Közlekedési és közműterület
26. § (1) A közlekedési és közműelhelyezésre szolgáló terület az országos és a helyi közutak, a kerékpárutak, a gépjármű várakozóhelyek (parkolók) - a közterületnek nem minősülő telkeken megvalósulók kivételével -, a járdák és a gyalogutak, mindezek csomópontjai, vízelvezetési rendszere és környezetvédelmi létesítményei, a közforgalmú vasutak, vízi és légi közlekedés, továbbá a közművek és a hírközlés építményeinek elhelyezésére szolgál.
Védőterületek
38. § (1) A védőterület lehet: 1. védőövezet (biztonsági övezet), illetőleg 2. nyomvonal jellegű építmény esetén védősáv (biztonsági sáv). 
(2) A védőterület kiterjedését, felhasználásának és beépítésének lehetőségét, módját és feltételeit a vonatkozó jogszabályok - ennek hiányában az illetékes hatóságok előírásai - alapján kell meghatározni. (3) Az építmények és a használatuk külön-külön és együttesen sem eredményezhetnek a jogszabályokban vagy a szakhatóságok előírásaiban megállapított terhelési határértékeket meghaladó mértékű hatást a környezetükre. (4) Ha a (3) bekezdésben említett terhelési határértéket meghaladó környezeti hatás más megoldással (pl. megfelelő műszaki kialakítással) nem hárítható el, a környezeti hatás előidézője védőterületet köteles kialakítani. (5) Ha valamely építményt a megengedett környezetterhelési határértékekkel szemben védeni szükséges és az műszaki kialakítással nem oldható meg, a védelemre igényt tartó köteles védőterületet kialakítani. (6) A környezetterhelési határérték ismeretének hiányában a szükséges legkisebb védőtávolság mértékét - az építmény kialakításának figyelembevételével - az ügyben illetékes szakhatóságok esetenként határozzák meg. (7) A védőterületet (pl. véderdőt) a hatást előidéző, illetőleg a védelmet igénylő - ha jogszabály másként nem rendelkezik - a saját területén (építési telkén, építési területén) belül köteles kialakítani és fenntartani.

Szennyvíztisztító, szennyvíziszap-kezelő, -tároló és -elhelyező építmények legkisebb távolsága (védőterülete) lakó-, vegyes-, gazdasági- (a jelentős mértékű zavaró hatású ipari kivételével), üdülő- és különleges (a hulladéklerakók területének kivételével) területektől
 IV. >150 m	 -	 teljesoxidációs eleveniszapos berendezések nyitott iszapkezelés nélkül, 5000 m3/d kapacitásig,	
 	 -	 zárt, szagtalanítóval ellátott egyéb szennyvíztisztító berendezés, iszapkezelés nélkül 10 000 m3/d kapacitásig, iszapkezeléssel 1000 m3/d kapacitásig,	
 	 -	 nyers szennyvízátemelők védelem nélkül;**	
 	 	 	
 V. <20 m***	 -	 teljesoxidációs eleveniszapos kisberendezés (500 m3/d), zajszigetelt, cseppszóródás ellen védett, üzemzavar esetén gravitációsan vagy beépített gépegységekkel teljesen leüríthető kivitelben,	
 	 -	 nyers szennyvízátemelők zajszigetelt, zárt, szagtalanítóval ellátott kivitelben,	
 	 -	 oldómedence (zárt), szikkasztó mező 20 m3/d kapacitásig	

A Polgári Törvénykönyvről szóló 1959. évi IV. törvény (a továbbiakban: Ptk.)
100. § A tulajdonos a dolog használata során köteles tartózkodni minden olyan magatartástól, amellyel másokat, különösen szomszédait szükségtelenül zavarná, vagy amellyel jogaik gyakorlását veszélyeztetné.