OBH 3225/2003
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa általános helyettesének jelentése
Ügyintéző: Dr. Szécsi Mária
Az eljárás megindítása:
	A hatvani 5. számú Általános Iskola Kerekharaszti tagiskolájának megszüntetéséről hozott önkormányzati döntést sérelmezte panaszában 21 szülő. A panasz lényege szerint a tagiskolában tanuló alsó tagozatos gyermekek érdekeit nem veszi figyelembe az önkormányzat, mert az ottani kis létszámú osztályokban megvalósul a gyermek centrikus, integrált oktatás, a tagiskolának a tőle nagyon távol eső anyaiskolával való összevonása a tanulóknak és szüleiknek jelentős utazási terhet kell vállalniuk. A város különálló településrészén az iskola közösségi funkciót is betölt, ezért a megszüntetése az ott lakóknak további hátrányt jelent. 
	Miután a panaszokban leírtak az állampolgárok alkotmányos jogaival összefüggő visszásságra utaltak, az ügyben vizsgálatot indítottam az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény (Obtv.) alapján. Tájékoztatást kértem Hatvan Város Önkormányzatának polgármesterétől és az önkormányzat törvényességi ellenőrzését ellátó Heves Megyei Közigazgatási Hivatal vezetőjétől. E megkeresésekre érkezett válaszok, iratok és a helyszín megismerése alapján ismertetem a tényállást.
A megállapított tényállás:
	Hatvan kerekharaszti városrészében található 1-4. osztályos iskola a város 5. számú Általános Iskolájának tagiskolájaként működik. A megszüntetésről hozott döntés idején összesen 32 gyermek tanult a négy osztályban (10–10–5–7 fős osztályok). A városrész iskolakörzetében egyébként 58 alsó tagozatos tanuló volt a 2002/2003-as tanévben, közülük tanult 30 a tagiskolában (2 más körzetes tanuló), 28 gyermek a város többi általános iskolájába járt. A tagiskola 1971–től működött ilyen formában, kivéve az 1998–2002. közötti időszakot, amikor önálló, többcélú intézményként (ÁMK) látott el művelődési feladatokat is. Az iskola a 2002/2003. tanévtől tartozik az 5. számú iskolához, az ÁMK-nak a szülői munkaközösséggel egyetértésben megfogalmazott kérése szerint. 1998 előtt a hozzá sokkal közelebbi újhatvani városrész egyik iskolájának a tagiskolája volt. 
	A képviselő–testület 2002. április 17–én hozott határozatával kezdte meg az átszervezéssel kapcsolatos eljárást. Az alapvető indok az volt, hogy ebben az iskolában az egy gyermekre jutó oktatási költség 92 %-kal meghaladja a városi átlagot. (A város hat iskolájában összesen 2111 iskoláskorú gyermek tanul. Az átlagos csoportlétszám az alsó tagozatban 22,3 fő, a kerekharaszti tagiskola nélkül.) A város önkormányzata évek óta forráshiányos, ezért keresnie kell a hatékonyabb feladat ellátási módokat.
	Az átszervezéssel kapcsolatos döntés előkészítéseként a közoktatásról szóló 1993. évi LXXIX. törvény (Kt.) előírása szerint véleményt kértek az anyaiskola és a tagiskola alkalmazotti közösségétől, szülői szervezetétől, diákönkormányzatától. Ehhez a polgármesteri hivatal részletes tájékoztatót készített, ismertetve a fenntartási problémát és a tervezett megoldási lehetőségeket. E vélemények beérkeztek, amelyeket a május 29–i képviselő–testületi ülés előterjesztésének mellékleteként a testület tagjai megkaptak. A Kt. 88. § (6) bekezdése szerint szükséges megyei szakvéleményt azonban késedelmesen, csak május 27–én szerezték meg a megyei főjegyzőtől, mert az előkészítők úgy gondolták, hogy a tagiskolának az anyaiskolával való összevonása nem tartozik az említett törvényi rendelkezés körébe, hiszen nem az intézmény vagy a szolgáltatás megszüntetése. A megyei főjegyző véleménye azt tartalmazza, hogy a tervezett változtatás megfelel a jogszabályban megfogalmazottaknak atekintetben, hogy gondoskodik a megszüntetett szolgáltatás más helyen történő biztosításáról. Ugyanakkor nincs összhangban a megyei fejlesztési tervvel, mert a tervezett tagiskola bezárás aránytalan terhet ró az iskolahasználókra. A 6–10 éves korúaknak a napi utazás – az eddigi helyben történő iskolába járással szemben – megterhelő. Észrevételezi továbbá a vélemény azt is, hogy az önkormányzat által tervezett iskolába és vissza kisérés nehezen kivitelezhető, ha a szabad iskolaválasztás lehetősége alapján nem valamennyi gyermek fog az anyaiskolába járni. (Erre a problémára maga az előterjesztés is utal, de a megoldásra javaslatot nem ír, e tekintetben a szülők felelősségét említve.) A főjegyzői vélemény hivatkozik a megyei fejlesztési tervnek arra a részére, mely szerint ki kell elégíteni az iskolahasználóknak azt a jogos igényét, hogy az általános iskola 1-4. évfolyamát a lakóhelyen, illetve ahhoz minél közelebb vehessék igénybe. Támogatni szükséges az erre irányuló fejlesztéseket. 
	A polgármester a megkeresésemre írt válaszában azt közölte, hogy a tanulók számára utazási felügyeletet biztosítanak, ha valamelyik iskolát legalább 80 % választja. A diákbérlet megvásárlásához rászorultság alapján az önkormányzat támogatást ad. Ha a szabad iskolaválasztás következtében az utazási felügyeletet nem tudják megszervezni, az iskola megközelítése akkor sem jelentene aránytalan terhet, hiszen a tagiskolával szemben van az autóbusz végállomás, ez a helyi járat pedig mind a két újhatvani iskolát közeli megállóval érinti, mielőtt a busz az óhatvani városközponti végállomásra érkezik. A helyszíni szemlén azt állapítottuk meg, hogy a tanulók indulása és érkezése az újhatvani iskolákba nem jelent balesetveszélyt, miután a forgalmas főúton nem kell átmenniük. A hazafelé közlekedéskor pedig, amikor a 30–as úton kell átmenniük, kötelező az iskola valamely alkalmazottjának a tanulókat átkísérnie. Ez a kötelezettség nemcsak a kerekharaszti gyermekekkel kapcsolatban van így, hiszen az újhatvani iskolához tartozik a főközlekedési út túloldalán lévő településrész is. A megszüntetésre kerülő tagiskolától egymáshoz nagyon közeli két újhatvani iskoláig a távolság mintegy 4,5 km, amelyet átszállás nélkül lehet megtenni a menetrend szerint 17 perc alatt az autóbusszal. Az 5. számú iskolához hosszabb autóbuszút vezet átszállással, és itt a leszállás után maximum 10 percet valóban kell a tanulónak gyalog közlekednie. A városközpontban lévő Kossuth Lajos iskola átszállás nélkül érhető el. A legtávolabb a Kodály Zoltán iskola van, amelyet Kerekharaszt városrészből közvetlen buszjárattal, átszállás nélkül lehet elérni. 
	A képviselőtestületi előterjesztés és a polgármester válasza is tartalmazza, hogy a helyi Volán vezetőjével történt előzetes egyeztetés szerint a buszmenetrendet az oktatási időpontokhoz igazítják, és nagyobb gyermeklétszámra is tekintettel lesznek. Egyébként a kerekharaszti felső tagozatosok valamennyien és az alsó tagozatosok egy része eddig is ezekbe a városi iskolákba járt a helyi buszjáratokkal.
	A polgármester válaszában arra is utal, hogy a város több külterülettel rendelkezik, ahonnan a tanulóknak a város belső részein levő iskolákba kell járniuk. Ennek megfelelően a különböző megoldások keresése egyénre szabottan is történt. A helyszíni bejáráskor megállapítható volt, hogy a kerekharaszti településrészhez hasonlóan a városközponttól távol lévő területekről is kell iskolába járniuk a tanulóknak úgy, hogy tömegközlekedés eléréséhez sokat kell gyalogolniuk. (Mindez adódik a település nagy részének kertvárosi jellegű beépítéséből.)
	A tagiskolában sem a szülői, sem az alkalmazotti közösség nem értett egyet az iskola megszűnését tervező megoldással. Legrosszabb esetben 2–2 osztály összevonását fogadták volna el. (Bár ez véleményük szerint tovább csökkenthetné az ebbe az iskolába járók számát.) Fő kifogásuk, hogy a tagiskola megszüntetése esetén a gyermekeknek nagyon sokat kell utazniuk a városi iskolába, ahol az osztályokban sokkal több gyermek (30–32) lesz a kerekharaszti gyermekkel együtt, mint a mostani iskolában. Emiatt pedig nem folytatható az a speciális nevelés, amit a kis létszám lehetővé tett.
 	A hozzám érkezett panaszban is e kifogásokat írják a szülők. Különösen súlyosnak tartják, hogy a gyermek kísérését egyes családok csak munkahelyük rovására tudják majd megoldani. (Kockázat, ha a gyermek esetleg nem a jó irányú buszjáratra száll fel, baleset érheti.) A helyi buszok csak óránként közlekednek, és nem igazodnak a tanítási idő végéhez (délben nincs járat), nincs a kerekharaszti megállóban fedett váró. Problémát okoz egyes családokban a buszbérlet kifizetése, a kísérő családtag számára is. Kiegészítették mindezt még azzal, hogy az iskola elvételével az egykor (1968-ig) önálló település végképp elsorvad, mert hiszen az utóbbi időben itt építkező fiatalok számára az iskola léte is vonzó volt. (Úgy gondolják, hogy hamarosan az utolsó intézményüktől, az óvodától is meg kell majd válniuk.)
	A képviselő–testületi előterjesztésben ezekre a kifogásokra, javaslatokra részben reagáltak (a sajátos nevelési igények kielégítése, osztályösszevonások, utazás, alapítványi megoldás). Az érintettek mind az illetékes önkormányzati bizottság, mind a képviselő–testület ülésén részt vettek, ott ismertették a véleményüket. A testület végül név szerinti szavazással hozott döntést (13 igen, 4 nem), amelyben kimondta, hogy a kerekharaszti tagiskolát az anyaiskolába integrálja, egyúttal a 7,5 álláshelyet megszünteti. Az utaztatási felügyeletet biztosítja az alsó tagozatos gyermekek részére, amennyiben a gyermekek legalább 80 % az adott intézménybe iratkozik be. Döntött az iskola épületéről is úgy, hogy azt közösségi ház üzemeltetése céljából a Grassalkovich Művelődési Központhoz hozzácsatolja, ahol részben helyet kell biztosítani a Pályakezdők Szakiskolájának. 
	A panaszbeadványban és a többi dokumentumban is olvasható, hogy az iskola működtetése már sok év óta vitakérdés. A város oktatási intézményhálózatának működtetéséről és fejlesztéséről 2000 októberében elkészült intézkedési terv is említi, hogy „javasolt átgondolni” az iskola működtetésének szervezeti kereteit. Intézmény megszüntetésről az intézkedési terv nem szól, de több helyen rendelkezik a gazdaságtalanul fenntartható kis létszámú osztályok összevonásáról.
	A Heves Megyei Közigazgatási Hivatal vezetője megkeresésemre 2003. június 19–én azt közölte, hogy a képviselő–testület eljárása az akkor rendelkezésre álló információk alapján megfelel a Kt. 102. § (3) bekezdésében foglaltaknak; továbbá az ügyben a hivatalhoz panaszt senki nem jelentett be, ezért e tárgyban vizsgálat nem folyt. Egy hónappal később a közigazgatási hivatal elküldte az egyik szülő hozzájuk írt panaszát, majd pedig kérésemre a hivatal válaszát is. Ez a válasz már szól arról, hogy a Heves megyei főjegyző szakvéleménye részben megkérdőjelezi a tervezett döntés indokoltságát, de miután a város képviselő–testülete a tagiskola megszüntetéséről a döntést minősített többséggel hozta, a Kt. 88. § (8) bekezdése szerint határozata nem jogsértő. 
	A kerekharaszti tanulókat szüleik végül a 2003/2004-es tanévre a város valamennyi iskolájába íratták be. Többségében a városrészhez közelebb eső iskolákba (az újhatvani iskolák és a Kossuth L. iskola).
Az érintett alkotmányos jogok
•	A jogbiztonság követelménye és az ebből fakadó tisztességes eljáráshoz való jog az Alkotmány 2. § (1) bekezdése alapján.
•	A nevelés megválasztásának joga: Alkotmány 67. §  „(1) A Magyar Köztársaságban minden gyermeknek joga van a családja, az állam és a társadalom részéről arra a védelemre és gondoskodásra, amely a megfelelő testi, szellemi és erkölcsi fejlődéséhez szükséges.”
(2) A szülőket megilleti az a jog, hogy a gyermeküknek adandó nevelést megválasszák.”
A művelődéshez való jog: Alkotmány 70/F. § „(1) A Magyar Köztársaság biztosítja az állampolgárok számára a művelődéshez való jogot.”
(2) A Magyar Köztársaság ezt a jogot a közművelődés kiterjesztésével és általánossá tételével, az ingyenes és kötelező általános iskolával, képessége alapján mindenki számára hozzáférhető közép- és felsőfokú oktatással, továbbá az oktatásban részesülők anyagi támogatásával valósítja meg.”
A jogszabályi háttér
•	A helyi önkormányzatokról szóló 1990. évi LXV. törvény (Ötv.)
•	A közoktatásról szóló 1993. évi LXXIX. törvény (Ktv.) kiemelten a 66. § (2) bek. 88. §, 102. §, 121. § (1) bek. 3. és 22. pontja, 3. sz. melléklete 

A vizsgálat megállapításai
1)	 Az állampolgári jogok előző országgyűlési biztosa több esetben vizsgált már iskolabezárás miatt érkezett panaszt, és én magam is foglalkoztam ilyen üggyel. Ennek során megállapítottuk, hogy a művelődéshez való jog az Alkotmányban biztosított alapjogok második generációjaként ismert jogok csoportjának része, olyan társadalmi konszenzuson alapuló érték, amely államcélként fogalmazódik meg. Az állam törvényekben vállalt feladatának ellátását az önkormányzatok útján valósítja meg azáltal, hogy biztosítja – többek között – az ingyenes és kötelező általános iskola igénybevételének lehetőségét. Az önkormányzat, mint fenntartó – a jogszabályok keretei között – nagyfokú önállósággal rendelkezik az intézményi struktúra kialakításában, szervezésében. A közszolgáltatás megvalósítására hozott döntéseit az országgyűlési biztos is kizárólag törvényességi és alkotmányossági okból vizsgálhatja felül, célszerűségi szempontból felülbírálni azokat egyetlen szervezetnek sincs törvényben biztosított joga. Az országosan tapasztalható oktatási–nevelési intézmény átszervezés, összevonás vagy megszüntetés gazdasági és demográfiai okok természetes következménye, és önmagában nem tekinthető jogellenes magatartásnak egy intézmény megszüntetése, ha az alapító betartja az arra vonatkozó garanciális szabályokat. (OBH 3279/2000, 6231/2000, 2547/2001.) 

2)	Egy település lakossága számára a gyermekek oktatási feltételei kiemelkedő fontosságúak, ugyanakkor a körülmények változása, a folyamatos szolgáltatás miatt az intézményrendszer megváltoztatása, szűkítése olykor elkerülhetetlen. Ez pedig az érintettek körében (az intézmény dolgozói, tanulói és szüleik) bizonyos sérelmet mindig okoz. A szülők és gyermekek jogainak védelmét ebben az esetben egyrészt egy kötelező eljárási szabály, a véleményük beszerzése jelenti, másrészt az a törvényi követelmény, hogy az oktatásról továbbra is megfelelő színvonalon kell gondoskodni oly módon, hogy annak igénybevétele a tanulónak, szülőnek nem jelent aránytalan terhet (Kt. 88. § (6) bek.).
	A kötelező eljárási szabályokat az önkormányzat megtartotta. A véleményeket megkérte, és azokat a testület elé terjesztették. A kifogásokkal, javaslatokkal kapcsolatos érvelés azonban csak részben került az előterjesztésbe, amely a fenntartás, átszervezés anyagi terheit, valamint a többi iskolába való áthelyezés lehetőségeit részletesen, pontosan elemzi. Hiányosság volt, hogy a megyei önkormányzat véleményét - a jogértelmezés bizonytalansága miatt - késedelmesen kérték. (A Kt. legutóbbi, 2003. június 23–án elfogadott módosítása a kialakult gyakorlat szerint  szüntette meg ezt a bizonytalanságot: az intézményátszervezésre is vonatkozik a 88. § (6) bekezdésben előírt véleményezési rend.) E késedelem miatt e szakvéleményt csak a testületi ülésen ismertették. Igaz viszont, hogy a megyei szakvéleményben írt kifogással, a gyermekek iskolába járásával kapcsolatos teherrel az előterjesztés a Kt. rendelkezése alapján foglalkozott. Továbbá a képviselő–testület a tagiskola megszüntetéséről minősített többséggel hozott döntést. Erre való tekintettel látta úgy a közigazgatási hivatal, hogy a törvényesség érdekében nincs oka fellépni, a döntés a Kt. 88. § (8) bekezdését nem sértette. Ez ugyanis úgy rendelkezik, hogy ha a testület a megyei szakvéleményben foglaltakkal ellentétesen kívánja megszüntetni az intézményét, akkor a döntéshez minősített többségre van szükség. Csakhogy a Kt. ugyanezen bekezdése utolsó mondata azt is hozzáteszi, hogy „Az ily módon hozott döntésnél is figyelembe kell venni a (6)–(7) bekezdésben foglaltakat”. Ez a (6) bekezdés pedig az aránytalan teher mellőzéséről, mint az intézmény megszüntetés feltételéről szól.  A Kt. szövegeinek összevetéséből az következik, hogy önmagában a minősített többségű határozat nem jelent „felmentést” e feltétel tekintetében. A képviselőtestület így hozott határozata akkor lehet törvényes, ha a megyei szakvéleménnyel szemben helytállóan érvel, és/vagy a kifogásolt terhek csökkentésére intézkedik. A minősített többség előírása azt jelenti, hogy a döntés akkor törvényes, ha mindezek alapján a testület nagyobb hányada (az összes képviselő több mint fele) ért egyet a változással járó hátrányok-előnyök megítélésében, és vállalja az érintettek és a település egész lakossága előtt a döntés felelősségét. A szülők és a tanulók jogainak érvényesüléséhez szükség van arra, hogy a közigazgatási hivatal vezetője a törvényességi ellenőrzés során az előbbiek szerint járjon el. Ennek természetesen adminisztratív feltétele, hogy a testületi előterjesztések és jegyzőkönyvek mindezeket a jogi szempontból jelentős témákat tartalmazzák, illetőleg rögzítsék.
	A Kt. most elfogadott módosítása (2003: LXI. tv.) nyomán a törvény 4. §-ának (15) bekezdése összefoglalóan is rögzíti azokat az alapvető elveket, amelyek az intézményfenntartó önkormányzatok számára is irányadók a számos körülmény mérlegelését kívánó döntéseikhez. A gyermek mindenek felett álló érdekét kell figyelembe venni, ami természetesen jelenti azt, hogy a szolgáltatás megfelelő színvonalú legyen, igénybevétele ne jelentsen aránytalan terhet, de tekintettel kell lenni a többi tanuló érdekeire és a rendelkezésre álló lehetőségekre is.
	A vizsgált ügyben a lényegi érdemi kérdés az, megállapítható–e, hogy a konkrét esetben az iskolába járás olyan aránytalan terhet jelent a tanulóknak, szülőknek, ami akadályozná a tanuláshoz való jog érvényesülését, vagy sértené a gyermek, az ifjúság védelemhez való alkotmányos jogát. A Kt. 121. § (1) bekezdés 3. pontja szerint aránytalan teher, ha a tanuló az iskolai nevelést és oktatást lényegesen nehezebb körülmények között, vagy jelentős költségnövekedés mellett tudja igénybe venni, figyelembe véve a tanuló életkorát (pl. a változás miatt a nevelési–oktatási intézmény eléréséhez szükséges időtartam jelentősen megnövekszik; az intézményt csak tömegközlekedési eszközzel, többszöri átszállással lehet megközelíteni).
	A konkrét lehetőségeket megismerve úgy látom, hogy a tanulók kb. 20 perc alatt juthatnak el az eddigi iskolától (a településrész központjától) valamelyik újhatvani iskolába, ami nem számít jelentős időtartamnak. Átszállásra nincs szükség. A balesetveszély minden olyan esetben nő, amikor nagyobb távolságot kell megtenni az iskolához. Az átszervezési döntést hozó önkormányzatnak ezért minden ésszerű és lehetséges intézkedést meg kell tennie ennek a csökkentésére. Feltétlenül biztosítani kell a kisebb gyermekek átkísérését a főútvonalon, közlekedési lámpával kell védeni az átkelést. A minél kevesebb várakozási idővel, a tanítási idő kezdete és vége szerint kell alakítani a buszmenetrendet. E mellett azonban az is nyilvánvaló, hogy a szülők és az idősebb tanulók, testvérek is segítséget tudnak adni a kisebb gyermekek kíséréséhez közlekedésénél. (A szülők iskolaválasztása bizonyára erre is tekintettel történt.) A tanulók védelméhez jogos igény, hogy legyen fedett buszváró a településrész központjában, ahol a helyi járat végállomása is van. A jelentős költségnövekedést a helyi tanulóbérlet vásárlása miatt nem tartom megállapíthatónak, mert az a városi közlekedésben az iskolába járás természetes költsége. (Rászorultsági alapon az önkormányzat ehhez pénzügyi segítséget ad.) A gyermekek kísérésére az önkormányzat a lehetséges megoldást tervezte, de miután a szülők a város valamennyi iskoláját választották, és nem túlnyomó részben ugyanazt, ez nem oldható meg. A szabad iskolaválasztásnak ez a költsége nem terhelheti a közszolgáltatási kötelezettség alapján az önkormányzatot.
A megváltozó körülmények értékelésekor figyelembe kell vennem azt is, hogy a városrészből a tanulók túlnyomó részben már eddig sem a településrész iskolájába jártak, továbbá hogy a város település és iskola szerkezete miként alakult ki. Összességében úgy ítélem meg, nem állapítható meg, hogy a kerekharaszti városrész tanulói számára aránytalan terhet jelent, ha valamelyik újhatvani iskolában kell folytatniuk a tanulmányaikat. A város távolabbi részén levő 5.sz. általános iskolába járni azonban – a létező jobb lehetőségekre is tekintettel - indokolatlan nehézséget okoz.
	A törvényes iskolamegszüntetés másik feltétele, hogy a szolgáltatásról az önkormányzat továbbra is megfelelő színvonalon gondoskodjon. (Ezt a fogalmat a Kt. 121. § (1) bekezdés 22. pontja határozza meg.) Sem a panaszban, sem a szülői közösség véleményében nem merült fel olyan kifogás, hogy az anyaiskolában vagy a város többi iskolájában ezt nem biztosítanák. Azt viszont hangsúlyozták a szülői vélemények, panaszok, hogy a kis létszámú osztályokban a gyermekek jobban tanulhatnak, fejlődhetnek, mint a 30–32 fős osztályokban. (Az egyik panaszos szülő hiperaktív gyermekének sajátos nevelési igényére is hivatkozik.) A maximális osztálylétszámot a Kt. határozza meg évfolyamonként. Az alsó tagozatban a panaszban kifogásolt létszámú osztály nem lehetséges, hanem legfeljebb 26 fős. (A kivételes magasabb létszámnak a törvényben szabott szigorú feltétele van, a Kt. 95/A.§ (8) bek. és a 3.sz. melléklet II/7.pont szerint.) Viszont az is belátható, hogy 5–10 gyermek részére nem lehet osztályt fenntartani, ha átlagos képességű, és nem sajátos nevelési igényű gyermekekről van szó. A közpénzeket hatékonyan és arányosan kell felosztani, lehetőség szerint minden gyermek érdekét szem előtt tartva. (Az előterjesztés erre helyesen hivatkozik.) Nem tekinthető tehát jogsértőnek, és nem okoz alkotmányos joggal összefüggő visszásságot, ha a gyermek a törvényben megengedett létszámú osztályba kerül. E mellett a város minden iskolájának biztosítania kell – alapító okirata szerint – a többi tanulóval együtt oktatható, sajátos nevelési igényű tanuló nevelését, oktatását, a Kt.-ben meghatározott többletfeltételekkel, ilyen a kisebb osztálylétszám is.
	A szülők a véleményükben kifogásolták azt is, hogy a megszűnő tagiskolából a tanulók átiratkozása csak az önkormányzat által meghatározott elosztás szerint nem jelent problémát, és csak az újhatvani iskolákat vették figyelembe. Sőt még körzetbe is osztanák a gyermekeket, hogy elkerüljék a beiratkozási igény esetleges elutasítását. Ez viszont nem szabad iskolaválasztás – vélik a szülők.
	A szabad iskolaválasztás alkotmányos jogát a panaszbeadványokban gyakran tapasztalható félreértés övezi. Az Alkotmány 67.§ (2) bekezdésében deklarált jog – a nevelés megválasztásának a joga – nem azt jelenti, hogy a szülő abba az iskolába írathatja a gyermekét, amelyikbe akarja. (A 22/1997. (IV.25.) AB határozat indokolása szerint: „Nem állapítható meg, hogy az államnak mindenki számára a választása szerinti iskolában kell az ingyenes oktatást biztosítania.”) A meglévő helyeket ugyanis a tankötelezettség miatt úgy kell
elosztani, hogy minden tanuló számára legyen iskola, amelyik köteles őt felvenni. Ezt az intézményi kötelezettséget jelenti a felvételi körzet meghatározása (Kt. 66.§ (2) bek.). Természetesen a szülő nem köteles e körzeti iskolába íratni a gyermekét, de más iskola nem köteles felvenni, hanem az igazgató dönt arról, hogy a „szabad helyre” (ami a körzetbe tartozók felvétele után még van) kit vesz fel. Minden települési önkormányzat, ahol egynél több általános iskola van, felvételi körzeteket alakít ki, hogy a tankötelezettség teljesítését biztosítsa. A körzetbe osztás tehát nem csak a kerekharaszti, hanem minden más hatvani gyermekre is vonatkozik, és nem hátrányt jelent, hanem biztosítékot a tanuláshoz való jog érvényesítésére.
Összegezve:
A kerekharaszti tagiskola megszüntetése miatt nem állapítható meg a szülők vagy a tanulók alkotmányos jogaival összefüggő visszásság, miután a város más iskoláiban a megfelelő színvonalú oktatási szolgáltatást, az igénybevétel aránytalan terhe nélkül biztosítani tudják. A tagiskolának az anyaiskolába való integrálása azonban visszásságot okozott, figyelemmel az adott közlekedési viszonyok miatt fennálló nehézségekre. Ez a döntés viszont a meglévő intézményszerkezetből (anyaiskola-tagiskola) kézenfekvően adódott, amivel szemben maga az előterjesztés is elsősorban a közelebbi iskolák felvételi lehetőségeit elemezte. A tényleges átiratkozások is így történtek.
A döntés-előkészítésben tapasztalt eljárási hibák visszásságot okoztak a tisztességes eljáráshoz való joggal kapcsolatban.
Kezdeményezés
	Kezdeményezem, hogy Hatvan Város Önkormányzata a kerekharaszti városrészében lakó gyermekek iskolába járásával kapcsolatos terheinek lehetséges – és részben kilátásba is helyezett – csökkentése érdekében soron kívül intézkedjék (buszjáratok, menetrend, fedett buszváró). A jövő tanévre pedig gondoskodjék az iskolai felvételi körzet kijelöléséről is úgy, hogy a tanulók számára legkedvezőbb közlekedési lehetőséget vegyék figyelembe.
	Kezdeményezem a Heves Megyei Közigazgatási Hivatal vezetőjénél, hogy a képviselő-testületek iskolaátszervezések, megszüntetések napirendjeit fokozottan kísérje figyelemmel a Kt.-ben foglalt eljárási szabályok megtartását illetően, ideértve a vélemények, szakvélemény tartalmának a döntést hozó részéről való érdemi értékelését is.
	Kérem Hatvan város polgármesterét és a Heves Megyei Közigazgatási Hivatal vezetőjét, hogy a fenti kezdeményezésemmel kapcsolatos állásfoglalásról az Obtv.  21.§ (2) bekezdése szerint 30 napon belül szíveskedjék tájékoztatni.
Budapest, 2003. szeptember 2.
Takács Albert