OBH 3221/2003.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának jelentése
Ügyintéző: Dr. Gáspárné dr. Pere Katalin
Az eljárás megindítása
A három gyermekét egyedül nevelő, 1988 óta özvegy panaszos, azért fordult az országgyűlési biztoshoz, mert véleménye szerint egyik hivatal sem segít ügyében. A Nyugdíjfolyósítási Igazgatóság 2003. januártól megszüntette az özvegyi nyugdíját, és 2002. februártól visszaköveteli gyermekei árvaellátása folyósítását.
A panaszosról 1996-ban állapította meg az OOSZI, hogy 50 százalékos munkaképesség-csökkent. Rokkantsági nyugdíj igénye elbírálása során 2003. május 15-én az orvosi bizottság munkaképesség-csökkenésének mértékét ismét 50 százalékban állapította.
Érintett alkotmányos jogok
•	Szociális biztonsághoz való jog [Alk. 70/E. (1)-(2) bek.]
•	A tisztességes eljáráshoz való jog [Alk. 2. § (1) bek.]
Alkalmazott jogszabályok
•	A társadalombiztosításról szóló 1975. évi II. tv. (T.)
•	A társadalombiztosítási nyugellátásról szóló 1997. évi LXXXI. tv. (Tny.)
•	A megváltozott munkaképességű dolgozók foglalkoztatásáról és szociális ellátásáról szóló 8/1983. (VI. 29.) EüM-PM együttes rendelet 
Megállapított tényállás
A panasz alapján a szociális biztonsághoz és a tisztességes eljáráshoz való jog sérelmének gyanúja miatt indított vizsgálat során a rendelkezésre álló adatok, valamint a panaszos lakóhelye szerint illetékes Gyöngyösi Nyugdíjbiztosítási Kirendeltségtől és a Nyugdíjfolyósító Igazgatóságtól beszerzett információk és okiratok alapján a következőket állapítottam meg.
Az 1956. május 6-án született panaszos az 1988. január 30-án elhunyt férje jogán 1 évig ideiglenes özvegyi nyugdíjra, majd 2002. április 18-ig özvegyi nyugdíjra volt jogosult a társadalombiztosításról szóló 1975. évi II. törvény (T.), illetőleg az 1998. január 1-jétől hatályos, a társadalombiztosítási nyugellátásról szóló 1997. évi LXXXI. törvény (Tny.) szabályainak megfelelően:
„47. § (2) Az ideiglenes özvegyi nyugdíj megszűnését követően özvegyi nyugdíjra az jogosult, aki házastársa halálakor
a) a reá irányadó öregségi nyugdíjra jogosító korhatárt betöltötte, vagy
b) rokkant, vagy
c) házastársa jogán legalább két árvaellátásra jogosult gyermek eltartásáról gondoskodik.
(3) Özvegyi nyugdíj jár akkor is, ha az erre jogosító feltételek valamelyike a házastárs halálától számított tíz éven belül következik be.”
„53. § (1) Feléled az özvegyi nyugdíja annak, akinek az özvegyi nyugdíja nem házasságkötés miatt szűnt meg, ha az özvegyi nyugdíjra jogosító feltételek valamelyike
a) a házastárs 1993. március 1-je előtt bekövetkezett halála esetén 1993. március 1-jétől tíz éven belül, …
 (2) Az (1) bekezdés a) pontja szerinti esetben a feléledési idő nem haladhatja meg az özvegyi nyugdíj megállapítása időpontjában irányadó tizenöt évet.”
A panaszos elhunyt férje jogán árvaellátásra jogosult három gyermeke [Andrea (1974. március 9.), Róbert (1975. augusztus 31.), József (1982. július 9.)] eltartására tekintettel jogosult volt özvegyi nyugdíjra.
„Tny. 52. § (3) Az árvaellátásra jogosult gyermekek tartása címén megállapított özvegyi nyugdíjra jogosultság megszűnik, ha már egyik gyermeket sem illeti meg árvaellátás.”
A panaszos József nevű gyermeke 363-74210-3 törzsszámon tanulmányok folytatása címén árvaellátásban részesült. A Nyugdíjbiztosító Igazgatóság az árvaellátás folyósítását megszüntette a 2002. december 13-án kelt határozatával 2002. szeptember 1-jei hatállyal, mivel a 2002. október 26-án érkezett iskolai igazolás alapján csak 2002. április 18-ig tanult nappali tagozaton, ezt követően pedig levelező tagozaton folytatta tovább tanulmányait.
A Tny. 55. § (1) bekezdése szerint: „Ha a gyermek oktatási intézmény nappali tagozatán tanul, az árvaellátás a tanulmányok tartamára, de legfeljebb a huszonötödik életév betöltéséig jár. Ha a jogosultság megszűnése előtt a gyermek megrokkant, ennek tartamára az árvaellátás életkorra tekintet nélkül megilleti.”
A Heves Megyei Nyugdíjbiztosítási Igazgatóság Gyöngyösi Kirendeltsége 2002. május 13-án kelt határozatával a rokkantsági nyugdíj igényt elutasította, mert az Országos Orvosszakértői Intézet I. fokú orvosi bizottsága véleménye szerint nem rokkant, munkaképesség-csökkenésének mértéke 50 százalék. Így rokkantság címén nem jogosult árvaellátásra.
A megváltozott munkaképességű dolgozók foglalkoztatásáról és szociális ellátásáról szóló 8/1983. (VI. 29.) EüM-PM együttes rendelet alapján rendszeres szociális járadékra sem jogosult, mert nem rendelkezik a rendeletben előírt feltételekkel, többek között a szükséges szolgálati idővel.
A panaszos József nevű gyermekének árvaellátásra való jogosultsága (ezzel az özvegyi nyugdíjra való jogosultsága) 2002. április 19-én megszűnt, mert felsőfokú tanulmányát levelező tagozaton folytatta. A fentiekről szóló iskolai igazolás utólag történt benyújtása miatt özvegyi nyugdíj és árvaellátás jogalap nélküli folyósítására, illetve felvételére került sor.
A Tny. 84. § (2) bekezdése értelmében a felvételtől számított 90 nap elteltével a jogalap nélkül felvett nyugellátást attól lehet visszakövetelni, akinek a nyugellátás felvétele felróható. 
A Nyugdíjfolyósító Igazgatóság az évente megküldött tájékoztatóban felhívta a figyelmet arra, hogy 8 napon belül bejelentési kötelezettség terheli a jogosultat, ha tanulmányait nem nappali tagozaton folytatja, aki ennek ellenére nem tett eleget a bejelentési kötelezettségének.
A Nyugdíjfolyósító Igazgatóság a panaszosnak a 362-11331-7 törzsszámon folyósított özvegyi nyugdíját a 2003. január 3-án kelt határozatával megszüntette és a 2002. április 19-től 2002. december 31-ig jogalap nélkül felvett 257.269 forint özvegyi nyugdíj visszafizetéséről hozott 2003. február 10-én határozatot, egyben a törlesztésre havi 10.000 forint részletet biztosított. Majd méltányosságból a teljes összeget elengedte.
A Nyugdíjfolyósító Igazgatóság 2002. április 19-től 2002. augusztus 31-ig, valamint a 2002. szeptember 1-től 2002. november 30-ig jogalap nélkül felvett árvaellátás, valamint az egyszeri 19.000 forint, összesen 231.386 forint visszafizetéséről hozott határozatot, majd méltányosságból, különösen egészségi állapotára, az 50 százalékos munkaképesség-csökkenésére tekintettel, a fenti összeg visszafizetésétől is eltekintett.
A panaszos 1996. április 29-én benyújtott rokkantsági nyugdíj igényét a Nyugdíjbiztosítási Kirendeltség a 9-01506/96/08. számú 1996. július 11-én kelt határozatával elutasította, mert az Országos Orvosszakértői Intézet (OOSZI) illetékes orvosi bizottsága véleménye szerint nem volt rokkant, munkaképesség-csökkenésének mértéke 50 százalék. Tekintettel azonban arra, hogy a panaszos állandó özvegyi nyugdíjban részesült, rendszeres szociális járadék megállapítását a megváltozott munkaképességű dolgozók foglalkoztatásáról és szociális ellátásáról szóló 8/1983. (VI. 29.) EüM-PM együttes rendelet 22. § (1) bekezdés c) pontja nem tette lehetővé.
A panaszos 2003. április 11-én új rokkantsági nyugdíj igényt nyújtott be, melyet - rokkantság hiányára tekintettel munkaképesség-csökkenésének mértéke továbbra is 50 százalékos - a Nyugdíjbiztosítási Kirendeltség a 9-01496/2003/0019 számú határozatával elutasított. A határozat ellen a panaszos fellebbezést nem nyújtott be. Azonban a 2003. június 19-én benyújtott rendszeres szociális járadék igényére a kirendeltség 2003. június 30-án kelt határozatával 2003. január 1-jétől visszamenőleg havi 18.770 forint ellátást állapított meg.
A vizsgálat megállapításai
A vizsgálat eredményeként alkotmányos jogokkal összefüggésben visszásságot nem állapítottam meg.
A Nyugdíjfolyósító Igazgatóság jogszerűen járt el, amikor az árvaellátás folyósítását 2002. április 19-től megszüntette, mert a jogosult tanulmányait levelező tagozaton folytatta tovább.
Ugyancsak jogszerűen járt el, amikor a panaszos árvaellátásra jogosult gyermekek tartása címén megállapított özvegyi nyugdíj folyósítását megszüntette, mert már egyik gyermekét sem illette meg árvaellátás.
A Megyei Nyugdíjbiztosítási Igazgatóság Gyöngyösi Kirendeltségének pedig a panaszos és József nevű fia rokkantsági nyugdíj igényét a jogosultság hiányára tekintettel el kellett utasítania, mivel az Országos Orvosszakértői Intézet orvosi bizottsága mindkét esetben a rokkantság hiányát és 50 százalékos munkaképesség-csökkenést állapított meg. A panaszos benyújtott igényére 2003. január 1-től visszamenőleg rendszeres szociális járadékot állapított meg, fia igényét azonban a jogosultsági feltételek hiánya miatt jogszerűen utasította el.
A Nyugdíjfolyósító Igazgatóság rendkívüli méltányosságot gyakorolva mind a jogalap nélkül felvett özvegyi nyugdíj, mind a jogalap nélkül felvett árvaellátás visszafizetésétől eltekintett.
A vizsgálatot lezártnak tekintem.

Budapest, 2003. július 9.

Lenkovics Barnabás