Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának
Jelentése
az OBH 3166/2003. számú ügyben
Kapcsolódó ügy : OBH 4419/2003., OBH 4609/2003., OBH 5100/2003., OBH 5323/2003., OBH 5457/2003., OBH 5560/2003., OBH 5565/2003., OBH 5964/2003., OBH 5977/2003., OBH 1272/2004., OBH 1624/2004., OBH 1901/2004., OBH 1903/2004., OBH 2078/2004., OBH 2334/2004., OBH 2445/2004., OBH 2448/2004., OBH 2506/2004., OBH 2531/2004., OBH 2733/2004., OBH 2817/2004., OBH 2849/2004., OBH 2924/2004., OBH 4015/2004., OBH 4289/2004., OBH 5313/2004., OBH 5394/2004., OBH 5398/2004., OBH 5686/2004., OBH 1149/2005., OBH 1218/2005., OBH 2392/2005., OBH 3879/2005.

Ügyintéző: dr. Kunné dr. Simonyi Anna
A vizsgálat megindulása
2002-ben OBH 3375/2002. számon átfogó vizsgálatot folytattam a telepengedélyezési eljárás gyakorlata tárgyában.
A korábbi évekhez hasonlóan 2003-ban, 2004-ben és 2005-ben is jelentős számban érkeztek olyan panaszok, amelyekben az indítványozók a lakóhelyük közelében - gyakran a közvetlen szomszédságukban - lévő műhely, telephely zajos, bűzös, nyugalmukat zavaró működését, továbbá az általuk kezdeményezett hatósági eljárásokat sérelmezték. Több ügyben a tevékenység végzéséhez szükséges építmények építésének engedélyezésével kapcsolatban is megfogalmazták kifogásaikat, észrevételeiket a panaszosok. Az egyedi panaszok nagy száma miatt ismét szükségesnek tartottam a probléma átfogó vizsgálatát az egyedi ügyek bemutatásán keresztül
A jogbiztonsághoz, a vállalkozáshoz, a tulajdonhoz, valamint az egészséges környezethez és a lehető legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez való jog érintettsége miatt vizsgálatot indítottam. Valamennyi ügyben megkerestem az érintett települési önkormányzat jegyzőjét és tájékoztatást kértem a panasszal kapcsolatos álláspontjáról és a polgármesteri hivatalnak a telepengedély-köteles tevékenységgel összefüggő lakossági panaszok alapján tett intézkedéseiről. Amennyiben szükségesnek láttam, beszereztem az illetékes megyei közigazgatási hivatal véleményét, illetőleg a szakhatóságok állásfoglalását is. 

A megállapított tényállás
1.)	OBH 3166/2003.: A panaszos azt kifogásolta, hogy a győri jegyző építési engedélyt adott az ingatlanával szomszédos ingatlanon lévő lakóház átépítésére és bővítésére, amelynek alapján az épületben motor-szerviz és üzlet létesül. Az építési engedély kikötéseit a másodfokú hatóság a fellebbezési eljárásba bevont szakhatósági állásfoglalások alapján módosította, illetőleg kiegészítette. Feltételként írta elő, hogy a „keletkező kipufogógázok elszívását, a műhely higiénés szellőztetését, illetve a füstgázok és az elhasznált levegő szabadba vezetését, az elérhető legjobb technika alkalmazásával úgy kell megoldani, hogy bűzszennyezés ne forduljon elő. A munkatér általános mesterséges szellőzéséről gondoskodni kell az OTÉK 69. § 1./ pontjában foglalt előírásoknak megfelelően”. A panaszos álláspontja szerint a hatóságok nem vizsgálták, hogy a két lakóház nem rendelkezik önálló határoló fallal, így a kifogásolt tevékenységgel járó festék- és benzingőz átjut az ingatlanába.  A győri jegyző arról tájékoztatott, hogy kijelölés alapján Csorna Város jegyzője jár el a panaszos birtokháborítási kérelmére, valamint az építésügyi eljárásban is. A csornai jegyző megkeresésemre megküldte a birtokháborítási eljárás során hozott határozatát, amelyben elutasította a panaszos kérelmét. Döntése ellen biztosította a jogorvoslat igénybevételének lehetőségét.  A kijelölt első fokú építésügyi hatóság a panaszos bejelentései alapján rendszeresen ellenőrzi a vállalkozó építkezését, aki az engedélyezett tervtől a kivitelezés során nem tért el. Az építkezés befejezését követően az építtető megkapta a használatbavételi engedélyt. A Győr-Moson-Sopron Megyei Közigazgatási Hivatal a fellebbezést elutasította, mely ellen a panaszos keresetet nyújtott be a bírósághoz.
A keresetlevél benyújtására tekintettel az építésügyi hatóságok döntéseit az Obtv. 29. §-a alapján nem vizsgálhattam. A panaszos az építkezés alatt törvényességi vizsgálatot kért a Győr-Moson-Sopron Megyei Főügyészségtől is a birtokháborítási és az építésügyi eljárásokkal kapcsolatban. A törvényességi kérelmek elutasításra kerültek. A telepengedélyezési hatóság fehívta a figyelmemet arra, hogy a panaszolt tevékenység - motorkerékpár javítás (TEÁOR 50.40) - nem szerepel a Korm. rendelet mellékletében, így nem is telepengedély köteles, ezért nem vizsgálhatja a hatóság – a szakhatóságok közreműködésével -, hogy adott környezetben gyakorolható-e, és milyen feltétellel a kérdéses tevékenység. 
Figyelemmel arra, hogy bár hivatalomnál még csak egy panaszos kifogásolta a motorkerékpár-javítással járó zavaró hatást, azonban ilyen tevékenység gyakorlása bármelyik településen előfordulhat, szükségesnek látom már az egyedi ügy kapcsán felvetni annak vizsgálatát, hogy a tevékenység engedély kötelessé váljon, különös tekintettel a ma forgalomban lévő motorkerékpárok teljesítményére (azok javítása közben keletkezhető zajokra).

2.)	OBH 4419/2003.: A panaszosok, akik Budapest IV. kerületében a Főváros közigazgatási határához közel élnek, a már Dunakeszi Város közigazgatási területén működő betonelem gyár működésének engedélyezését és tevékenységét sérelmezték. A dunakeszi jegyző arról tájékoztatott, hogy a panaszosok nevében eljáró személy ügyféli jogállását elismerve minden hatósági döntés esetében biztosították számára a jogorvoslati jogot. A kifogásolt tevékenységet folytató Kft. benyújtotta a telepengedély iránti kérelmet. Az engedélyezési eljárást az ügy sokrétűsége miatt, és mert úgy ítélte meg a hatóság, hogy a szakhatósági állásfoglalások megléte jelen esetben elengedhetetlen, felfüggesztette. A környezetvédelmi hatóság teljes körű környezetvédelmi felülvizsgálatot rendelt el, amelynek alapján a Kft-vel szemben különböző kiegészítő munkálatok elvégzését írta elő. Miután a Kft. a szakhatósági állásfoglalásokban megállapított hiányosságokat pótolta, a jegyző megadta a telepengedélyt. A panaszosok fellebbezést nyújtottak be, azonban annak illetékét felszólítás ellenére nem rótták le, ezért a Pest Megyei Közigazgatási Hivatal mint másodfokú hatóság a fellebbezést érdemi vizsgálat nélkül elutasította. 
Az Obtv. 16. § (1) bekezdése alapján vizsgálati lehetőségem azokra az ügyekre terjed ki, amelyekben a panaszosok kimerítették a jogorvoslati lehetőségüket, ezért a panaszt érdemben nem vizsgáltam.Figyelemmel azonban arra, hogy a panaszban foglaltak nem egyedi problémát tükröznek (különös tekintettel az évtizedek óta működő telepek és a közelükben újonnan létesülő lakások miatt felmerülő zavaró hatásokra), az ügy ismertetését lentebb megfogalmazott véleményem alátámasztásául szükségesnek tartom. A panaszosok kiegészítő beadványukban sérelmezték azt is, hogy a Közlekedési Főfelügyelet megsemmisítette a Pest Megyei Közlekedési Felügyelet azon határozatát, amellyel kötelezte a kifogásolt tevékenységet végző Kft-t arra, hogy a telephelye „2 db balesetveszélyes útcsatlakozását szűntesse meg, és annak megközelítését a 2. sz. főút ún. házgyári csomópontjára csatlakozó közforgalom számára megnyitott, burkolattal ellátott magánúton keresztül biztosítsa”. A másodfokú közlekedési hatóságnak az volt az álláspontja, hogy a forgalmi rend meghatározása az út kezelőjének, jelen esetben Dunakeszi Önkormányzatának a hatáskörébe tartozik. A közút kezelője a forgalomszabályozást felülvizsgálta, és az útnak a panaszos ingatlanát érintő oldalán a járdára való ráhajtás megakadályozása érdekében magasított betonszegélyt létesített, és sebességkorlátozó jelzőtáblát helyeztetett el a közúton. 
A Gazdasági Közlekedési Minisztérium megkeresésemre arról tájékoztatott, hogy felügyeleti vizsgálatot tartott az ügyben és arra az álláspontra helyezkedett, hogy a közlekedési hatóságok részéről jogszabálysértés nem történt: „A közúti közlekedésről szóló 1988. évi I. törvény 41. § (2) bekezdése egyértelműen rendelkezik arról, hogy a közlekedési hatóság a közút kezelőjének kérelmére jogosult eljárni. A tárgyi út kezelője a Dunakeszi Önkormányzat, az iratokból megállapíthatóan nem fordult kérelemmel a közlekedési hatóság felé. Álláspontunk szerint az adott ügyben a Kktv. 41. §-át kell alkalmazni, és nem az útcsatlakozás létesítésére vonatkozó 39. §-t”. Tekintettel arra, hogy az Obtv. alapján alkotmányos jogokkal összefüggő visszásságok gyanúja miatt folytathatok vizsgálatot, törvényességi felülvizsgálatra nincs lehetőségem, a felügyeleti szervként eljáró GKM álláspontját elfogadtam, és közigazgatási intézkedést eredményező kezdeményezés megtételét nem láttam indokoltnak.

3.)	OBH 4609/2003.: A panaszos azt kifogásolta, hogy az ingatlanával szomszédos ingatlanon több éve üzemel egy gumijavító műhely, amelynek profilját kibővítették, így most futószalag-javítás is történik a telephelyen. A panaszos előadta továbbá, hogy ingatlana zavartalan használatát akadályozza az is, hogy a vállalkozó mezőgazdasági gépeket és terményt is tárol az ingatlanán. Ezzel kapcsolatban sérelmezte a panaszos a szomszédos ingatlanon álló magtár építésének engedélyezését is. 
A tiszalöki jegyző által megküldött iratokból megállapítottam, hogy a „magtár”, terménytároló építése 1996-ban történt. Az építési engedéllyel kapcsolatos hatósági eljárást és döntést az Obtv. 17. § (4) bekezdése alapján nem vizsgáltam. E jogszabályi előírás szerint ugyanis az országgyűlési biztos vizsgálati hatásköre a határozat jogerőre emelkedésétől  számított egy éven belül előterjesztett panaszokra terjed ki. A telepengedélyezési eljárást a hatóság a szakhatósági állásfoglalások megérkezéséig felfüggesztette. A panaszos a gumijavító műhelyre vonatkozó telepengedélyezési eljárás során tartott helyszíni szemlén nem jelent meg, a szabályos kiértesítést követően észrevételt nem tett (feltételezhetően azért, mert már többször kifogásolta a gumijavító tevékenységet, és így észrevételei az előzményi iratokban felelhetőek), továbbá az engedélyt megadó határozat ellen jogorvoslattal nem élt. A jegyző tájékoztatott arról, hogy az ügyben a nyíregyházi ügyészség törvényességi vizsgálatot tartott, azonban nem jelzett hiányosságot az eljárásban. A rendelkezésre álló iratokból megállapítható, hogy a vállalkozó 2002-ben kérte az engedély megadását. Ekkor már többször jelezte a panaszos, hogy a tevékenység zaja, bűze zavarja. A bejelentések alapján a jegyző különböző szakhatósághoz fordult, ahonnan elmarasztaló vélemények nem érkeztek, ezért megadta a telepengedélyt.
A panaszos elsősorban a szomszédos ingatlanon lévő mezőgazdaságigép- és terménytárolást kifogásolta, valamint a gazdasági gépek használatát. Az 58/2003. (IV.24.) Korm. rendelettel módosított, a vizsgált eljárás idején  hatályos Korm. rendelet  melléklete szerint „a vállalkozási tevékenység jellegétől függetlenül a tevékenységhez igénybe vett gépjárművek, nehézgépjárművek, munkagépek, vontatott gördülőállomány mennyiségtől független tárolása, karbantartása, illetve javítása” (TEÁOR 63.21) telepengedély köteles tevékenység volt. A panasz vizsgálatát e jogszabály-módosítás miatt soroltam jelen vizsgálatom körébe. A jegyző válaszából arra a következtetésre jutottam, hogy a hatóság a jogszabály–módosítást követően nem ellenőrizte a kiadott telepengedélyeket, illetőleg az engedélyes nem kezdeményezett új telepengedélyezési eljárást. Ugyanakkor rá kell mutatnom, hogy a Korm. rendelet 71/2004. (IV. 15.) Korm. rendelettel való módosítása a mellékletből kiemelte az ismertetett előírást, így jelenleg már nem telepengedély köteles a saját ingatlanon való munkagép-tárolás. Ez a körülmény azonban nem mentesíti a polgármesteri hivatalt az alól a megállapítás alól, hogy nem indította meg a megfelelő eljárást.
Fentiek alapján megállapítottam, hogy Tiszalök Város Önkormányzatának jegyzője eljárásával a tisztességes eljárás követelményével összefüggésben visszásságot okozott, különös tekintettel arra, hogy nem járt el a Korm. rendeletben foglaltak szerint. Figyelemmel arra, hogy jogszabály-módosítás következtében már nincs hatásköre a jegyzőnek telepengedélyezési eljárást lefolytatnia a kifogásolt tevékenységgel kapcsolatban, a konkrét ügyben kezdeményezést nem teszek. A jövőbeni szabályos eljárások érdekében felkérem azonban Tiszalök Város Önkormányzata jegyzőjét, hogy a hivatalában rendszeresen ellenőrizze mind az anyagi, mind az eljárási jogszabályok megtartását.
Egyidejűleg felhívom a panaszos figyelmét, hogy a Polgári Törvénykönyvről szóló 1959. évi IV. törvény (Ptk.) 98. §-a kimondja, hogy a tulajdonost megilleti a birtoklás joga és a birtokvédelem. A Ptk. 100. §-a szerint a tulajdonos a dolog használata során köteles tartózkodni minden olyan magatartástól, amellyel másokat, különösen szomszédait szükségtelenül zavarná, vagy amellyel jogaik gyakorlását veszélyeztetné. A hivatkozott törvény 191. § (1) bekezdése szerint, akit birtoklásában zavarnak, a jegyzőtől egy éven belül kérheti a zavarás megszüntetését. Jelen esetben a zavaró hatás már évek óta fennáll, ezért birtokvédelmet csak a bíróságtól kérhet.

4.)	OBH 5100/2003.: A panaszos előadta, hogy ingatlanuk Debrecen kertvárosi lakóövezetében helyezkedik el. Szomszédja a közös utcafronti kerítésén (amely sarok telek) kaput nyitott és teherautókat, kamionokat tárol a telken. A nehézgépjárművek közvetlenül az ablaka, nappali élettere előtt indulnak, parkolnak, füstölnek, ingatlanát ezért nem tudja rendeltetésszerűen használni. Kifogásolta a panaszos a debreceni jegyzőtől - a hozzá azonos tartalommal küldött beadványára - kapott választ. A jegyző arról tájékoztatta a panaszost, hogy a szomszédja a tehergépjárműveinek (2 db-ra) saját ingatlanon történő parkolására 1996-ban kapott engedélyt, amelyek közül csak az egyiket használja rendszeresen. Megállapítást nyert az is, hogy a kérdéses ingatlan a két teherautón kívül „további jármű befogadására alkalmatlan. (…) A tehergépjárművek utcájukból történő kitiltását kezdeményező felvetésére válaszolva tájékoztatom, hogy a (…) utcák lakóút besorolásúak, így a célforgalom kötelező engedélyezésével indokolt esetben csak az átmenő tehergépjármű fogalom kitiltására van mód”. A debreceni jegyző arról tájékoztatott, hogy a panaszos ismételt beadványára, amelyben a szomszédja kapulétesítését ismét kifogásolta, az építésügyi hatóság megválaszolta. Eszerint a panaszos szomszédja nem végzett engedély nélküli építési munkát, hiszen a kerítés felújítása nincs engedélyhez kötve. A polgármesteri hivatal munkatársai helyszíni szemlén környezetszennyezést nem tapasztaltak.
A panaszos ezt követően birtokvédelmi kérelmet nyújtott be. A jegyző tájékoztatása szerint az eljárás „keretében az Állami Népegészségügyi és Tisztifőorvosi Szolgálat Hajdú-Bihar Megyei Intézetének Regionális Zaj-és Vibrációmérő Központjától zajmérés megrendelésére került sor. (…) az ÁNTSZ a zajvizsgálatra vonatkozóan megbízási szerződéseket küldött vissza és egy átiratban tájékoztatta hivatalunkat, hogy az eddigiekben térítés nélkül végzett vizsgálatokat a továbbiakban csak térítés ellenében végzi. Tekintettel arra, hogy ezeknek a vizsgálatoknak a kiadásai alkalmanként 40.000 Ft-tól 80.000 Ft-ig is terjedhetnek, amelyeknek az éves száma 60 db megrendelést is elérheti, ezért ezt az éves költségvetésünkben előbb be kellett tervezni, majd ennek elfogadását meg kell várni. Erre tekintettel a birtokvédelmi eljárás a 2003. december 3-án kelt 137.284/4/2003. sz. határozattal felfüggesztésre került a zajmérés elvégzéséig, de legfeljebb 2004. augusztus 31-ig”. A jegyző utóbb megküldött tájékoztatásából kitűnt, hogy a hatóság a panaszos beadványának helyt adott, és szomszédját a kifogásolt zajos tevékenységtől (a vállalkozásukhoz használt tehergépjárműveket munkanapokon reggel 7- és este 19 óra közötti időszakon kívül az ingatlanon beindítsa, a motort járassa, vagy egyéb módon zavarja környezetét) eltiltotta. A jegyző arról is tájékoztatott, hogy az önkormányzat a költségvetésébe betervezte a szakértői, szakhatósági vizsgálatok költségét, de jelen ügyben végül is nem került sor zajvizsgálatra, mert anélkül is megállapítható volt a tényállás, igazolva látszott a birtokháborítás.
A jegyzői válaszból egyértelműen megállapítható azonban, hogy a panaszos bejelentésére több mint egy év elteltével született érdemi döntés. Olyan kérdésben akart a hatóság a birtokháborítást alátámasztó vizsgálatot elvégeztetni, amelyre, mint később kiderült, nem volt szükség. A jegyző válaszából nem derül ki, hogy azzal a munkatársával szemben, akinek eljárása miatt a közigazgatási szerv jelentős késedelembe esett, eljárt volna, illetőleg intézkedett-e hivatalában a további hasonló eljárások kiküszöbölése érdekében.
Fentiek alapján megállapítottam, hogy Debrecen Megyei Jogú Város Önkormányzatának jegyzője eljárásával a tulajdonhoz fűződő és a tisztességes eljárás követelményével összefüggésben visszásságot okozott, különös tekintettel arra, hogy a birtokvédelmi eljárás indokolatlanul elhúzódott. A 3. pont alatt taglalt panaszban foglaltakra (nehézgépjármű tárolás a lakóházzal szomszédos ingatlanon) tett megállapításaimat ezen ügyre is fenntartom, ezért a konkrét ügyben kezdeményezést nem teszek. A jövőbeni szabályos eljárások érdekében felkérem azonban Debrecen Megyei Jogú Város jegyzőjét, hogy a hivatalában rendszeresen ellenőrizze mind az anyagi, mind az eljárási jogszabályok megtartását, különös tekintettel az eljárási határidőkre.
5.)	OBH 5323/2003.: A panaszos lakótársai nevében is előterjesztett beadványában a Dorog központjában létesített MÉH telep engedélyezését és  működését sérelmezte, és kérte az országgyűlési biztos segítségét ahhoz, hogy az önkormányzat biztosítson más területen telephelyet a vállalkozónak, amely ma már szabályos szemét-teleppé alakult. A dorogi jegyző rámutatott arra, hogy a MÉH telep azért került 1996-ban a jelenlegi helyére - az akkor még ipari övezetbe -, mert a régi telep területét az üzemeltető nem tudta megszerezni, annak bérleti jogviszonyát felmondták. „A MÉH telep áthelyezésére az önkormányzat már a városrendezési koncepció készítése során is gondolt és a lakófunkciót zavaró gazdasági tevékenységek kitelepítését irányozta elő a 10. sz. főút és a MÁV vasút közötti gazdasági területre, mely a város lakóterületén kívül helyezkedik el. Ezt az elképzelést erősítette meg az elkészített szerkezeti terv is, mely a szóban forgó területet kertvárosias lakózónává minősítette át. Az előző területrendezési eszközökre épülő szabályozási terv is ezeket az előírásokat tartalmazza. A telep tulajdonosa eddigi tárgyalásaink alapján nem zárkózik el az átköltözéstől, megfelelő telephely biztosítása esetén. (…) A kapubejáróra vonatkozó közlekedési hatósági előírás teljesült, így végrehajtási intézkedést nem kellett tenni.  A helyszíni szemlén megállapítást nyert, hogy a MÉH telepnek a panaszos ingatlanával szemközti kapuja „a műszakidő kb. 70%-ban zárva van és lemezeléssel még teljesen zárttá is tették. A tulajdonos (…) több mint fél éve a nagy tömegű beszállítást másik bejárat nyitásával oldotta meg”.
Az önkormányzat a gazdasági terület kialakítása érdekében kisajátítási eljárást kezdeményezett, amelyben jelenleg bírósági eljárás van folyamatban. A város polgármestere a panaszos újabb bejelentésére a helyi ÁNTSZ-től kért vizsgálatot, melynek eredménye szerint a MÉH telep rágcsálómentes, így ez irányú intézkedésre nincs szükség.
A rendelkezésre álló iratok alapján megállapítottam, hogy a „MÉH telep” rendelkezik környezetvédelmi- és telepengedéllyel. Az Ötv. 8. § (1) bekezdése alapján települési önkormányzat feladata a helyi közszolgáltatások körében különösen: a településfejlesztés, a településrendezés, az épített és természeti környezet védelme, a helyi közutak és közterületek fenntartása, helyi tömegközlekedés, a köztisztaság és településtisztaság biztosítása. A szabályozási terv végrehajtása a települési önkormányzat feladata. Az abban foglaltak végrehajtásának idejét a hivatkozott törvényhely (2) bekezdése értelmében, - amely szerint az (1) bekezdésben foglalt feladatokban a települési önkormányzat maga határozza meg, hogy a lakosság igényei alapján, anyagi lehetőségeitől függően, mely feladatokat, milyen mértékben és módon lát el -, az önkormányzat lehetőségei szabják meg.
A közigazgatási hatósági eljárás és szolgáltatás általános szabályairól szóló 2004. évi CXL. törvény (Ket.) 2005. november 1-ével lép hatályba. Számos, jelenleg még az éppen eljáró hatóság jogalkalmazói gyakorlatától függő eljárási cselekmény kötelező lesz a közigazgatási szervek számára. Pontosítja az adott eljárás ügyfeleinek körét, és éppen a vizsgált ügyekben ügyféli jogállást biztosít a 15. § (2) bekezdése, amely szerint: ha „jogszabály másként nem rendelkezik, a létesítménnyel kapcsolatos, illetve a tevékenység engedélyezésére irányuló eljárásban ügyfél a hatásterületen levő valamennyi ingatlan tulajdonosa és az ingatlan-nyilvántartásba bejegyzett jogszerű használója.” A Ket. 29. §-a arról rendelkezik, hogy az eljárás megindításáról a kérelemre indult eljárásban az ismert ellenérdekű, illetve érintett ügyfelet a kérelem beérkezésétől számított öt napon belül értesíteni kell. A törvényhely (6) bekezdése szerint, ha az eljárás egyébként jelentős számú ügyfelet érint, az ügyfeleket az eljárás megindításáról hirdetményi úton, továbbá közhírré tétel útján (helyben szokásos módon, a helyi lapban stb.) kell értesíteni. Miután a hatásterületen élők a fenti szabályozás szerint már kezdettől fogva részt vesznek az eljárásban, kifogásaik előadásával, jogorvoslati jogukkal előbb élhetnek, mint jelenleg, hiszen egy utólagos eljárás során megvédeni jogos, vagy jogosnak tartott igényt - mint a jelen vizsgálat alapjául szolgáló ügyek is bizonyítják - igen nehéz.
Figyelemmel a rövidesen hatályba lépő Ket. rendelkezéseire, valamint a dorogi önkormányzat által megtett, a MÉH telep más helyre telepítésére tett erőfeszítéséire, kezdeményezést nem teszek.

6.)	OBH 5457/2003.: A panaszos beadványában a nagykanizsai jegyzőnek az országgyűlési biztos előtt folyamatban volt eljárását követő intézkedését sérelmezte. A panaszos az OBH 3558/2003. sz. alatt benyújtott panaszában az utcájukban működő áramelosztó szabályozó készülékek gyártását és fémmegmunkálást, valamint az ehhez kapcsolódó rakodást, szállítást sérelmezte. A panaszos kifogásolta továbbá, hogy az ingatlana előtt húzódó úton több mint tíz nehézgépjárművel végzi tevékenységét a Kft.
Az országgyűlési biztos megkeresésére a jegyző, figyelemmel arra, hogy a panaszolt Kft. nem nyújtotta be a telepengedély iránti kérelmét, a tevékenység gyakorlását azonnali hatállyal megtiltotta. A jegyző eljárása során megállapította, hogy a Kft. ingatlanán lévő építmények nem rendelkeznek használatbavételi engedéllyel sem. A környezetvédelmi hatóság az építmények tervezett rendeltetéséhez nem járult hozzá, így csak gazdasági épület- és fészer rendeltetésre kapott a vállalkozó fennmaradási engedélyt. Tájékoztatott a jegyző arról is, hogy súlykorlátozást vezettek be a kérdéses utcán, így a tehergépjárművek a családi házas övezetet már elkerülik. Figyelemmel arra, hogy a panasz megoldódott, az ügyet lezártam. A panaszos újabb beadványában sérelmezte, hogy a vállalkozó a tevékenységét folyamatosan gyakorolja, a súlykorlátozást jelző táblát leszerelték, és most már hajnaltól az eredeti úton közlekednek a többtonnás teherautók a súlyos betonoszlopokkal megrakottan. Ismételt megkeresésemre a jegyző arról tájékoztatott, hogy a Korm. rendelet alapján törvényességi felügyeleti intézkedést kezdeményezett a  Kft-vel szemben a Zala Megyei Bíróság Cégbíróságánál, amely szerv az eljárást megszűntette, tekintettel arra, hogy a társaság a telephelyen a kifogásolt tevékenységeket nem folytatja. A cégnyilvántartás szerint a Kft. átalakult, „tevékenységi köre pedig jelentősen megváltozott. A társaság fő tevékenysége a TEÁOR 4521 épület, híd, alagút, közmű, vezeték építése megjelölésű tevékenység, míg az egyéb tevékenységek többsége az építőipari ágazathoz tartozik.” A jegyző arról is tájékoztatott, hogy álláspontja szerint csak a 10-nél több közúti tehergépjármű park esetén kellene telepengedélyt kérnie a Kft-nek Noha a Kft. rendelkezik gépjárművekkel, „de azok közül közúti teherszállításra használható járművek száma tíznél nem több”. A 3. pont alatt taglalt panaszban foglaltakra (nehézgépjármű tárolás a lakóházzal szomszédos ingatlanon) tett megállapításaimat jelen ügyre is fenntartom.
A jegyző tájékoztatott továbbá arról is, hogy a „rendezési tervben szereplő, még kiépítetlen (…) utcát saját beruházásban megépíti az önkormányzati utak kezelésével megbízott szervezet”. Azonban arról is értesített, hogy a megkezdett munkálatok félbe maradtak, ezért azt sürgették.  Ismételt megkeresésemre a jegyző arról tájékoztatott, hogy a kérdéses út (murva fedéssel) elkészült, és a Kft. a telephelyéről a közutat meg tudja közelíteni. A panaszos utóbb bejelentette, hogy a Kft. nehézgépjárművei annak ellenére, hogy a kérdéses utat megépítették, rendszeresen az ingatlanuk utcájában közlekednek. A rendelkezésemre álló adatok alapján megállapítható, hogy a panaszosok problémája, amely nagy részben megoldódott, forgalomtechnikai rendelkezésekkel - figyelemmel arra, hogy a Kft. másik úton is megközelítheti a telephelyét – meg is szűntethető.
Ezért felkérem Nagykanizsa Megyei Jogú Város Jegyzőjét, hogy - mint az önkormányzati utak kezelője - vizsgálja meg a súlykorlátozás esetleges elrendelésének lehetőségét, és amennyiben ez a környék közlekedését nem akadályoztatja, intézkedjen annak bevezetéséről.

7.)	OBH 5560/2003.: A panaszos azt sérelmezte, hogy a lakásingatlana közelében lévő területet a móri önkormányzat a lakosság megkérdezése nélkül - előzetes tájékoztatása ellenére – lakó övezet helyett ipari területbe sorolta, majd egy radiátorgyártó üzemcsarnokra adott  építési engedélyt. A határozatot szülei lakására küldték, így nem tudott ellene időben kifogást emelni. A panaszos intézkedést kérő beadványára a Fejér Megyei Közigazgatási Hivatal megvizsgálta az eljárást, és megállapította, hogy az engedély törvénysértő, de felügyeleti intézkedést az Áe. alapján nem tud tenni. Erről értesítette a panaszost. Eljárásom során törvényességi vizsgálatot kezdeményeztem a fejér megyei főügyésznél, aki megállapította, hogy a kifogásolt építési engedélyt megadó határozat törvénysértő volt. Időközben azonban a móri önkormányzat módosította a helyi építési szabályzatát, amely alapján megadható lett volna az engedély. Ezért „csupán elvi óvást nyújtott be a jegyzőhöz”.
A választ követően a legfőbb ügyészt kértem fel vizsgálatra, aki arról értesített, hogy álláspontja szerint a fejér megyei főügyész eljárása törvényes volt. Álláspontja szerint ugyanis nincs „kötelező előírás az óvás indítványának tartalmára sem, tehát az ügyész mérlegelésétől függ, hogy a kifogásolt határozat hatályon kívül helyezését és új eljárást, avagy a törvénysértés megállapításait (elvi óvást) indítványozza-e. (…) Aktív, az adott határozat érdemét érintő óvás benyújtása az ismertetett szabályokra és a Tv. ettől eltérő rendelkezése hiányára tekintettel tehát nem volt kötelező. Az annak nyomán lefolytatandó új eljárásban – miután időközben a törvénysértést jelentő körülmények megváltoztak, illetve elhárultak – csak ugyanazt az építési engedélyt megadó határozatot hoz(hat)ta volna meg az építésügyi hatóság”. A rendelkezésre álló iratokból megállapítható, hogy az építtető az építési tevékenység megkezdését 2003. szeptember 30-án bejelentette. A Legfőbb Ügyész válaszát tudomásul vettem, hiszen mérlegelési jogkörben hozott intézkedést vizsgálni nincs hatásköröm. 
Szükségesnek tartottam azonban kihangsúlyozni, hogy a Legfelsőbb Bíróság már a 282/1994. BH-ban rámutatott arra, hogy a közigazgatási határozat meghozatalakor hatályos jogszabályok szerint kell elbírálni a határozat jogszerűségét [Pp. 339. §], valamint, hogy a rendezési terv utóbb történt elfogadása a jogsértő közigazgatási határozatot nem teszi jogszerűvé [1964. évi III. tv. 37. § c) p.]. A közigazgatási határozatok felülvizsgálata iránt indult perekben a bíróságnak abban a kérdésben kell állást foglalnia, hogy a közigazgatási határozatok jogszerűek-e vagy sem. Ennek megítélésénél a közigazgatási határozatok meghozatalakor hatályban volt jogszabályok és az akkori tények figyelembevételével kell eljárni. „A rendezési terv utóbb történt elfogadása a közigazgatási határozatok jogsértő döntéseit nem tette jogszerűvé. Nem vitás, hogy a hatósági kötelezés jogszabályi feltételei a közigazgatási határozatok meghozatalakor nem álltak fenn, így a közigazgatási határozatok attól függetlenül jogsértők, hogy a rendezési tervet a rendezési program célkitűzéseinek megfelelően fogadták el a határozatok meghozatalát követően”.
Fenntartottam a Legfőbb Ügyésznek írt azon álláspontomat, hogy a megyei közigazgatási hivatal akkor járt volna el helyesen, ha a panaszos jogorvoslati kérelemnek minősülő beadványát óvás iránti kérelemként továbbítja a megyei főügyészséghez. A megyei főügyészség pedig figyelembe véve a fentebb hivatkozott legfelsőbb bírósági döntésben foglaltakat is, megteszi a szükséges intézkedéseket.
Nem értettem egyet ugyanis a Legfőbb Ügyész azon álláspontjával, hogy óvás benyújtása esetén az építésügyi hatóság ugyanazt az építési engedélyt megadó határozatot hoz(hat)ta volna meg, miután időközben a törvénysértést jelentő körülmények (módosították a településrendezési tervet) megváltoztak, illetve elhárultak. Amennyiben ugyanis a törvénysértő határozatot megóvja, az építkezés engedély nélkülivé válik, és másik - fennmaradási - engedélyezési eljárásban kell megvizsgálni az építmény sorsát.
Fentiek alapján megállapítottam, hogy Mór Város Önkormányzatának jegyzője döntésével a tulajdonhoz fűződő és a tisztességes eljárás követelményével összefüggésben visszásságot okozott, különös tekintettel az épület rendeltetésére (radiátorgyártó üzem), amely azonban - figyelemmel arra, hogy közigazgatási úton az első fokon jogerőre emelkedett törvénysértő határozat nem változtatható meg - orvosolhatatlan. A jövőbeni szabályos eljárások érdekében felkértem azonban Mór Város jegyzőjét, hogy a hivatalában rendszeresen ellenőrizze mind az anyagi, mind az eljárási jogszabályok megtartását, különös tekintettel az építésügyi eljárásokban alkalmazandó helyi építési szabályzatok előírásaira.

8.)	OBH 5565/2003.: A panaszos előadta, hogy a Budapest, XVII. kerületi családi házas övezetben lévő ingatlanával szomszédos ingatlanon különböző ipari és raktározási tevékenység folyik évek óta, és ehhez kapcsolódóan elviselhetetlen személygépjármű és tehergépkocsi forgalom zajlik. Tudomása szerint telepengedéllyel nem rendelkeznek a terület használói, azonban a XVII. kerületi jegyző nem tesz hathatós intézkedést. Az elhúzódó, érdemi intézkedéssel nem járó hatósági eljárás miatt más eljáró hatóság kijelölését kérte a Fővárosi Közigazgatási Hivatal vezetőjétől, aki hónapok után elutasította a kérelmét. A jegyzőtől kapott válaszból megállapítható, hogy a panaszos által kifogásolt telepengedély köteles tevékenységet megtiltották 2002-ben, amelynek végrehajtását is ellenőrizték, és megállapították, hogy jogerős, 2000-ben kiadott működési engedély alapján vegyes cikk nagykereskedelmi raktár üzemeltetése folyik a panaszolt ingatlanon. A panaszos ismételt intézkedést kezdeményező kérelmét a hatóság a 4-506/3/2004. sz. számú, 2004. május 5-én kelt határozattal utasította el, mint alaptalant, a fentiekre hivatkozva.
Az első fokú hatóság által megállapított tényállásnak kissé ellentmond a panaszos által a beadványához csatolt „Helyi Hírek” 2004. április 26-i számában megjelent hirdetés, amely a kérdéses ingatlanon „Új, bontott és utángyártott alkatrészek” eladását reklámozza DH „bontó” cégjelzéssel. (Megjegyzem, hogy a cégnyilvántartásról, a cégnyilvánosságról és a bírósági cégeljárásról szóló 1997. évi CXLV. törvény 15. § (1) bekezdése értelmében a cégnévnek a cég alapvető tevékenységét és tényleges formáját kell kifejeznie, és nem kelthet olyan látszatot, amely ezekkel ellentétes. A törvény indokolása szerint a korábbi szabályozáshoz képest lényeges változás, hogy nem kell a teljes tevékenységi kört egybevetni, hanem csak azt a rendszerint egy vagy két fő tevékenységi kört, amit a cégnév tartalmaz.)
A környezetvédelmi hatóság is tartott helyszíni szemlét, amikor is gépjármű javítási és bontási tevékenységet nem tapasztalt. A rendelkezésre álló iratok alapján megállapítható hogy a panaszos ingatlanával szomszédos ingatlanon 2002-ig engedély nélkül folytattak telepengedélyes tevékenységet eltérő rendeltetésű építményekben, amelyeket a panaszos bejelentésére tiltottak csak meg. A kérdéses ingatlanra a panaszos állítása és a csatolt fényképek szerint nehézgépjárművek érkeznek, rendszeresen, közvetlenül a panaszos ingatlanának kerítése mellett, és így lakóházától 1 m-re. A kamion- és teherautó forgalom rendszerességét igazolja a fényképfelvételeken látszó, a telken belüli 5 km-es sebességkorlátozási jelzés is. A panaszos birtokvédelmi kérelmét a jegyző elutasította, jelenleg folyamatban van a bírósági eljárás. Figyelemmel arra, hogy az engedély nélküli autófényező és festő, valamint faforgácsoló tevékenység megszűnt, továbbá a birtokháborítás ügyében bírósági eljárás van folyamatban, vizsgálati lehetőségem az Obtv. 17. § (4) bekezdése és 29. §-a értelmében nincs. 
Ugyanakkor felmerül azon szabály megfelelőségének kérdése, hogy lakóövezeten belül szabad-e engedélyezni olyan raktározással járó tevékenységet [a 4/1997. Korm. rendelet alapján], amely jelentős mértékű szállítással jár, valamint, hogy nem kellene a telepengedély-köteles tevékenységek közé sorolni a jelentős környezeti ártalommal járó nagykereskedelmi tevékenységhez fűződő raktározást.

9.)	OBH 5964/2003.: A panaszosok azt sérelmezték, hogy az ingatlanukkal szomszédos ingatlanon a vállalkozó iparszerű tevékenységre (redőny-gyártásra) rendezkedett be. A panaszosok előadták, hogy a XV. kerületi építésügyi hatóság megtiltotta ugyan a rendeltetéstől eltérő használatot, azonban a vállalkozóval szemben, aki a tiltásnak nem tett eleget, nem élt szankcióval. Ezt követően a vállalkozó, annak ellenére kapott engedélyt műhely kialakítására, hogy a kerület ezen részén iparszerű tevékenység nem folytatható. A benyújtott birtokvédelmi kérelmét elutasították, a telepengedélyezési eljárás folyamatban van. Annak ellenére, hogy a hatóság a helyszínen észlelte a tevékenység gyakorlását, semmilyen intézkedést nem tett, annak leállítása érdekében.
A XV. kerületi jegyző válaszában arról tájékoztatott, hogy a redőnykészítő Kft. által kezdeményezett telepengedélyezési eljárást felfüggesztette a szakhatósági állásfoglalások megérkezéséig, valamint, mert a tevékenység helyéül szolgáló építmény építésügyi hatósági eljárása (használatbavételi engedélyeztetés) folyamatban van. Egyidejűleg a tevékenység végzését azonnali hatályú - másodfokon helybenhagyott - határozatával megtiltotta. Tekintettel arra, hogy a tiltás ellenére folytatták a tevékenységet, a hatóság végrehajtási bírságot szabott ki a Kft-vel szemben. Az ügyben a panaszosok törvényességi vizsgálatot kezdeményeztek a fővárosi főügyészségnél, azonban az - a folyamatban lévő közigazgatási eljárásokra tekintettel - elutasítással végződött. 
A jegyző a panaszosok utóbb (zöldszámon, vagy közvetlenül az ügyintézőnél) tett kérelmeire bejelentés nélküli helyszíni ellenőrzéseket tartott, de „tényleges iparszerű munkavégzésre utaló jeleket egy alkalommal sem észlelt”. Az ÁNTSZ kerületi intézete jelezte, hogy ellenőrzése során lakkozási tevékenységet tapasztalt, „de nem volt bizonyítható hogy ezt iparszerűen végzi” a Kft. Tájékoztatott továbbá a jegyző arról is, hogy a Kft a szomszédos ingatlanon, ami nincs elválasztva kerítéssel az eljárással érintett ingatlantól, telepengedély alapján azonos tevékenységet folytat. Utóbb arról is tájékoztatott a jegyző, hogy a panaszossal szomszédos ingatlanról a Kft. kiköltözött, az ingatlan üres. A tevékenység gyakorlását megtiltó határozat érvényben van, a telepengedélyezési eljárás felfüggesztése pedig él, mert a Kft. nem vonta vissza kérelmét.
Tekintettel arra, hogy a panasz okafogyottá vált, vizsgálatomat lezártam.Az ügy kapcsán felmerül azonban annak a kérdése, hogy ha egy tulajdonos egymás melletti ingatlanokon azonos tevékenységet kíván folytatni, nem kell-e telekalakítási eljárásban az ingatlanokat egyesíteni, hiszen az az életszerű, hogy egyik épületből a másikba szabadon közlekedve a különböző munkafázisokat megfelelő körülmények között végezzék. Ez esetben a tevékenység gyakorlásánál annak környezeti hatásait egységesen kell vizsgálni, és nem csak lehetősége a hatóságnak az elvárható körültekintés.
Megállapítható ugyanakkor, hogy nem egyedi eset az, hogy vállalkozások egymás melletti ingatlanokat megvesznek, telekösszevonást nem kezdeményeznek, és építkezésük, illetőleg tevékenységük hatását a hatóságok csak mint önálló telkeken történt beruházást, illetőleg tevékenységet vizsgálják, és nem veszik figyelembe azok összegzett hatását. Fontosnak tartom ezért erről a kérdéskörről álláspontomat lentebb kifejteni.

10.)	OBH 5977/2003.: A panaszos beadványában az ingatlanával szomszédos ingatlanon folytatott építkezést (lakóház bővítést), valamint a meglévő épület alagsorában folytatott kötőüzemi tevékenységet, továbbá a Budapest, XVIII. kerületi jegyzőnek az építésügyi hatósági eljárását sérelmezte. A panaszhoz csatolt iratokból megállapítottam, hogy az első fokú építésügyi hatóság az engedély nélkül felépített új 79,70 m²-es pincére, valamint homlokzati nyílászárók cseréjére, az utca felől 19 m²-es pince és a felette a bejárat felfalazására fennmaradási engedélyt, míg lakóépület átalakítására, tetőtér beépítésére és tetőszerkezet átépítésére, építési engedélyt adott. A továbbépítési engedély a meglévő lakóépület pincéjében és földszintjén műhely céljára alkalmas helyiségek kialakítását engedélyezte.
A rendelkezésre álló iratok alapján előzetes vizsgálatra kértem fel a Fővárosi Közigazgatási Hivatal vezetőjét, aki megállapította, hogy az építkezés helye a XVIII. kerületi Önkormányzat 26/2001. (VII.03.) ök. rendelettel elfogadott építési szabályzata szerint L4-XVIII/NT-E jelű építési övezetbe tartozik, ahol teljes közművesítettség esetén maximum 4 lakásos lakóépület, valamint szálláshely-szolgáltató, közintézmény épület, irodaház, a lakossági ellátást biztosító vendéglátás, kereskedelmi célú épület helyezhető el. „A jogszabály által megengedett funkciónak a fennmaradásra és továbbépítésre engedélyezett harisnyagyár nem felel meg”. A közigazgatási hivatal vezetője álláspontja szerint érdemi intézkedésre nem volt lehetősége, figyelemmel arra, hogy a jogerős és végrehajtható határozatot az építtető jóhiszeműen szerzett és gyakorolt jogaira tekintettel az Áe. 71. § (2) bekezdése alapján nem változtathatta meg.
A választ követően, miután a másodfokú hatóság kérésemnek megfelelően az előzményi hatósági iratokat megküldte, az Obtv. 18. §-a alapján törvényességi vizsgálatot kezdeményeztem a Fővárosi Főügyésznél, aki válaszában arról tájékoztatott, hogy – figyelemmel ara, hogy az egyik érdekelt nem vette át a határozatot – a kézbesítés szabálytalan volt, jóhiszeműen szerzett és gyakorolt jogokról nem lehet szó. Az építési hatóság felé felszólalással élt. A XVIII. kerületi jegyző a főügyészi felszólalásnak eleget tett, újból postázta a panaszban sérelmezett építkezéssel kapcsolatos határozatát annak az ügyfélnek, aki nem vette át azt. Az átvételt igazoló tértivevény visszaérkezése után az építésügyi hatóság megállapította, hogy a fennmaradási és továbbépítési engedély jogerőre emelkedett. Ezt követően a jegyző meghatározott időtartamra, egy évre telepengedélyt adott a Kft. részére 2004. augusztusában (a határozatból az egyik szomszédos ingatlan tulajdonosa nem kapott, míg egy másik szomszéd elhalálozott), amelyet jogszabálysértésre hivatkozva saját hatáskörében visszavont (az épület pinceszintjén kialakított műhelyre adott ideiglenes használatbavételi engedély nem emelkedett jogerőre). Jelenleg a Kft. nem működhet, mert azt azonnali hatállyal megtiltotta a hatóság.
Figyelemmel arra, hogy a fővárosi főügyész válaszában utalt arra, hogy a felszólalásában tett kezdeményezését követően, amennyiben szükséges, folytatja a vizsgálatát, ismételten megkerestem, hogy befejezte-e eljárását, illetőleg milyen intézkedéseket tett az ügyben. A főügyészség arról tájékoztatott, hogy eljárása még nem fejeződött be. A tájékoztatást tudomásul vettem. 
Bár folyamatban lévő ügyben az Obtv. 16. § (1) bekezdése alapján nincs vizsgálati lehetőségem, az megállapítható, hogy az építésügyi hatóság eljárásával - az építkezést leállító határozatának végrehajtását nem követelte meg, végrehajtási intézkedést is csak több mint két hónap elteltével foganatosított - módot adott arra, hogy engedély nélkül gyakorlatilag elkészüljön a teljes pince szint, valamint a jogszabálysértően jogerősített továbbépítési engedély alapján nagy részben az épület bővítése is.
A XVIII. kerületi polgármesteri hivatal elhúzódó és jogszabálysértő eljárása az Alkotmány 2. §-ban deklarált jogállamiságból eredő jogbiztonsággal összefüggésben visszásságot okozott, amit a főügyészség felszólalását elfogadva kijavító határozatával saját hatáskörében orvosolt.
Felhívom az eljárásban résztvevő közigazgatási szervek vezetőjének figyelmét arra, hogy az államigazgatási hatóságot anyagi felelősség terheli annak a kárnak a vonatkozásában, amely az eljárása során kifejtett tevékenységével vagy mulasztásával okozati összefüggésben áll (BH1996.530.). A panaszos kifogásolta magát az építési kivitelezési munkákat is, amely saját, kiegészítő vállalkozásának gyakorlását korlátozta (lehetetlenítette el).
Tájékoztatom a panaszost, hogy egy építkezéssel járó zajt, port általában tűrni köteles a lakókörnyezet, azonban jelen esetben egy engedély nélküli építkezés volt folyamatban, amely tevékenységet a hatóság megtiltott. Felhívom a panaszos figyelmét, hogy amennyiben az építkezésből eredően kára származott, azt a Ptk. szabályai szerint kizárólag bíróság előtt érvényesítheti.

11.)	OBH 1624/2004.: A panaszos beadványában azt sérelmezte, hogy a sajókeresztúri jegyző nem ad ki részére telepengedélyt hulladék-anyag kiskereskedésre, és így három kiskorú gyermeke ellátását veszélyezteti. Ismertette a panaszos a kérelem elbírálására vonatkozó megelőző hatósági eljárásokat is. Eszerint a szakhatóságok hozzájárultak a tevékenység gyakorlásához, ennek ellenére a jegyző már két ízben elutasította a kérelmet. A Borsod-Abaúj-Zemplén Megyei Közigazgatási Hivatal mindkét esetben megsemmisítette az elutasító határozatot, és az első fokú hatóságot új eljárásra utasította.
A jegyző megkeresésemre adott válaszából kitűnik, hogy a panaszos engedély nélkül folytatja a kérelmezett tevékenységet. A megismételt eljárásban ismételten elutasításra került a kérelem, tekintettel arra, hogy a szakhatóságok (környezetvédelmi felügyelőség, közlekedési felügyelet) nem járultak hozzá az engedély kiadásához. A jegyző arról is tájékoztatott, hogy a panaszost a környezetvédelmi felügyelőség eltiltotta az engedély nélküli hulladékkezeléstől. A lakókörnyezetben élők folyamatosan panasszal élnek az egész heti, folyamatos „elviselhetetlen zaj és egyéb környezeti ártalmak okozása miatt”. A Sajókeresztúri Önkormányzat Képviselőtestülete áprilisban elfogadta a község új szabályozási tervét, amely megtiltotta a lakóövezetben az ilyen tevékenység folytatását, így annak alapján sem engedélyezhető a vas-és hulladékgyűjtés és kereskedés a panaszos lakóhelyén. A jegyző a panaszost birtokvédelmi eljárásban eltiltotta a tevékenység folytatásától.
A panaszt megvizsgálva alkotmányos jogokkal összefüggésben visszásságot nem állapítottam meg sem a hatósági eljárásban, sem a megtett intézkedések alapján, ezért eljárásomat megszüntettem.

12.)	OBH 1901/2004.: A panaszos beadványában előadta, hogy szomszédja már egy évtizede folytatja fémmegmunkálással kapcsolatos tevékenységét. Az elmúlt évek során több ízben kifogásolta a hatóságnál a telephelyen folytatott tevékenységet, annak környezetre zavaró hatását. A Budapest, XX. kerületi Önkormányzat jegyzője arról tájékoztatta, hogy a problémát a kötelező telepengedélyezési eljárás meg fogja oldani. A jogszabály szerint megtartott helyszíni szemlén a környezetben élők megtették észrevételeiket, majd megkapták a telepengedélyt megadó határozatot, amely ellen a panaszos nem élt fellebbezéssel. A jegyző ez év májusában ellenőrzést tartott a kifogásolt telephelyen, azonban a panaszos ingatlana előtt veszélyes mértékű zajt nem tapasztalt, álláspontja szerint az utcai forgalom nagyobb zajt okozott, mint a vállalkozó egyszerre üzemelő valamennyi munkagépe. Megkereste a környezetvédelmi hatóságot is, hogy az engedély kikötései teljesülnek-e, amely hatóság megállapította, hogy a műhely zajkibocsátása a vonatkozó előírásoknak megfelel, a zajkibocsátási határértékek teljesülnek. A környezetvédelmi hatóság és a megtartott helyszíni szemle megállapítási alapján a jegyző a panaszos kérelmét elutasította. A döntés ellen a panaszos fellebbezést nem nyújtott be, így az jogerőre emelkedett.
Vizsgálatom során megállapítottam, hogy a panaszos kérelmére a hatóságok megfelelő körültekintéssel jártak el, a panaszos alkotmányos jogaival összefüggésben visszásságot nem tapasztaltam, ezért a panaszt elutasítottam.

13.)	OBH 1903/2004.: A Budapest, XVIII. kerületi panaszos a szomszédságukban több éve asztalos műhelynek használt gazdasági épületben gyakorolt tevékenységet, és az azzal kapcsolatos hatósági eljárást sérelmezték. A rendelkezésemre álló iratokból megállapítható, hogy a panaszos ingatlanával szomszédos ingatlanon több éve működik egy bútorasztalos műhely. A panaszos az OBH 5284/1998. szám alatti beadványában azt sérelmezte, hogy a XIX. ker. Önkormányzat jegyzője, mint az eljárásra kijelölt hatóság, huzamos ideje nem folytatta le a bíróság által telephelyengedélyezési ügyben jogerős ítélettel elrendelt új eljárást. A vizsgálat alapján az országgyűlési biztos megállapította, hogy a panaszos bírósági keresetet nyújtott be a Fővárosi Közigazgatási Hivatal határozata ellen, amellyel a másodfokú hatóság helybenhagyta a XVIII. ker. Önkormányzat - szomszédja részére bútorasztalos tevékenység mellett, épületasztalos tevékenységre telepengedélyt adó - döntését. A Fővárosi Bíróság jogerős ítéletével megsemmisítette az engedély kikötéseit tartalmazó rendelkezés 1. és 2. pontját, s ebben a kérdésben az első fokú hatóságot új eljárás lefolytatására utasította. A két, hatályon kívül helyezett kikötést tartalmazó rendelkezést a bíróság azért semmisítette meg, mert azokra nézve - az akkor még illetékes XVIII. kerületi jegyzői – a határozat nem jelölt meg teljesítési határidőt. A megsemmisített kikötések azonban fontos, a panaszos ma is élő kifogásait eredményező feltételei voltak a telepengedélynek: “az asztalosipari tevékenységből származó por hatásos elszívásáról gépészeti megoldással kell gondoskodni; faanyagok vegyi kezelése (pácolás, gombásodás elleni védelem, festés, mázolás, stb.) elszívóval ellátott külön helyiség hiányában nem végezhető. Az udvaron semminemű munkafolyamat nem végezhető.” 
A Fővárosi Közigazgatási Hivatal a panaszos kérelmére birtokvédelmi eljárás lefolytatására jelölte ki a XIX. kerületi jegyzőt, holott a jogerős bírói ítélet telepengedélyezési eljárás részleges megismétlésére kötelezte az első fokú hatóságot.
Az országgyűlési biztos megállapította, hogy a résztvevő hatóságok eljárásukkal a jogbiztonság elvével összefüggésben, s ezzel a jogorvoslathoz fűződő alkotmányos joggal kapcsolatban visszásságot okoztak. Figyelemmel arra, hogy az eljáró jegyző mulasztását pótolta, a kijelölő határozatban megjelölt eljárást határozattal lezárta, biztosítva ellene a jogorvoslat igénybevételének lehetőségét, külön ajánlást nem tettünk.
Az új panasz alapján indult eljárásban megállapítottam, hogy figyelemmel a 85/1997. (V. 28.) Korm. rendeletre - amely  hatályon kívül helyezte a telepengedélyezési eljárást szabályozó 20/1982. (X. 12.) IpM rendeletet - az első fokú hatóság az eljárást megszűntette, az 1994-ben kiadott telepengedély alapján a panaszos szomszédja tevékenységét folytatja. Az Korm. rendelet értelmében, az abban előírt határidőn belül újabb engedélyt kért a vállalkozó. A hatóság 2003-ban a környezetvédelmi hatóság szakhatósági állásfoglalására tekintettel a kérelmet elutasította. Az új eljárás során, amely alatt a vállalkozó zajszint-mérési jegyzőkönyvet csatolt kérelméhez, a kijelölt jegyző megadta a telepengedélyt, amit a másodfokú hatóság ismételten megsemmisített formai hibákra hivatkozva.
Figyelemmel arra, hogy az elrendelt új telepengedélyezési eljárás jelenleg folyamatban van, az Obtv. 16. § (1) bekezdés alapján nincs vizsgálati lehetőségem. A rendelkezésemre álló iratokból azonban meg kellett állapítanom, hogy a hatóságok eljárása - többször kellett új eljárást elrendelni - a tisztességes eljárás követelményével és a jogbiztonsággal összefüggésben visszásságot okoztak, amelyek remélhetőleg, a jelenleg folyamatban lévő eljárás befejezésével orvoslást nyernek. A jogorvoslathoz fűződő joggal összefüggésben visszásságot okoz a többszöri új eljárás elrendelése alapjául szolgáló megalapozatlan döntés is, hiszen nincs olyan másodfokú közigazgatási határozat, amely ellen - amennyiben úgy ítéli meg bármely, az eljárásban résztvevő fél – keresettel élhetne, igénybe véve szükség esetén szakértő közreműködését.
Az átfogó vizsgálathoz szükségesnek tartom az ügyet megemlíteni, hiszen a felvetett problémák közül több, így az építési hatóság véleménye (a több mint tíz éve műhelyként használt épületre ma már nem kell eltérő rendeltetést engedélyező építésügyi hatósági döntés) és a hivatkozott a 85/1997. (V. 28.) Korm. rendelettel előidézett szabályozatlanság következményei egyértelműen kihatnak a panasz alapjául szolgáló eljárásra.

14.)	OBH 2078/2004.: A panaszos beadványában előadta, hogy az ingatlanával szomszédos ingatlanon 15 éve működik egy lakatos műhely, amelynek zaja és a használt festék bűze elviselhetetlenné teszi családja és az ő életét. Az utóbbi időben a szomszédja a meglévő műhelyét engedély nélkül bővítette. Az építési és fennmaradási engedélyeket megfellebbezte, de hiába. Ostoros község jegyzője a telepengedélyt nem adta meg a vállalkozó részére, figyelembe véve a környezetvédelmi hatóság állásfoglalását. Érthetetlen számára milyen okból változott meg a szakhatóság álláspontja, de az elutasító jegyzői határozatot követően a véleményt visszavonták. A panaszos kérése arra irányult, hogy a lakatosműhely ne a meglévő helyén, „hanem egy iparterületen működjön”. Az ostorosi jegyző megküldte a kifogásolt lakatos műhelyre vonatkozó építésügyi és telepengedélyezési eljárás iratait.
A rendelkezésemre álló iratokból megállapítható volt, hogy az engedély nélküli műhelybővítményre az építtető fennmaradási engedélyt kapott, amely - a panaszos előadásával ellentétben - fellebbezés nélkül emelkedett jogerőre. Megállapítottam továbbá, hogy a környezetvédelmi szakhatóság a több alkalommal felmerült lakossági panaszok alapján zajkibocsátási határértéket állapított meg a vállalkozóval szemben, azonban az ellenőrző szakértői vélemény hiányos volt. A szakhatóság megalapozott véleményt nem tudott adni, ezért a vállalkozó telepengedély iránti kérelmét a hatóság elutasította, mert nem látta biztosítva az okozott zaj szintjének megfelelőségét. A vállalkozó utóbb teljesítette a zajvédelmi előírásokat, így a szakhatóság kikötésekkel hozzájárult a tevékenység folytatásához. A másodfokú hatóság új eljárásra utasította a jegyzőt, aki ismételten beszerezte a szükséges szakhatósági állásfoglalásokat, és meghatározott feltételekkel a telepengedélyt megadta. A jegyző figyelembe véve mind a lakossági bejelentéseket, mind a szakhatósági állásfoglalásokat, az engedélyben meghatározta az üzemelési (nyitvatartási) időt, sőt, a szabad-és pihenőnapokon megtiltotta a tevékenység végzését. Úgyszintén rendelkezett a nyílttéri munkavégzés tilalmáról, és arról, hogy a csiszoló, forgácsoló és hegesztő tevékenység csak zárt nyílászárók mellett végezhető.
Tekintettel arra, hogy vizsgálatom idején a jogorvoslati eljárásra nyitva álló idő még nem telt le, vizsgálatomat lezártam, erről a panaszost értesítettem.

15)	OBH 2334/2004.: A panaszos beadványában a lakókörnyezetében működő kovácsműhelyre vonatkozó hatósági eljárást sérelmezte. Utóbb előterjesztett beadványban arról tájékoztatott, hogy „újabb határozatában az önkormányzat engedélyezte a lakatos műhely és az utánfutó kölcsönző működését”. 
Megkeresésemre az albertirsai jegyző határidőben nem válaszolt, ezért előzetes vizsgálatot kértem a Pest Megyei Közigazgatási Hivatal vezetőjétől, aki megküldte az engedély nélkül létesített építmény fennmaradását engedélyező első fokú határozatot, és tájékoztatott arról, hogy a jegyző válasza elmulasztásának indoka éppen a folyamatban lévő építésügyi eljárás volt. 
A közigazgatási hivatal vezetője arról is értesített, hogy felhívta a jegyzőt a telepengedélyezési eljárás határidőn belüli befejezésére. Sürgetésemre a jegyző arról tájékoztatott, hogy a kifogásolt tevékenységet végző vállalkozó az 1950-es években kezdte meg ingatlanán a patkoló kovács tevékenységet. A megváltozott lakossági igények miatt 1971-ben – építési engedély birtokában – készült el az utánfutó gyártásával foglalkozó lakatos műhely. A vállalkozó 1995-ben kapott építési engedélyt arra, hogy a műhely mellé anyagtároló helyiséget építsen, „így a környezeténél kétség kívül zajosabb műhely és a panaszos ingatlana közé ’zajzsilip’- szerűen egy rendeltetéséből adódóan kisebb zajterhelést kibocsátó raktárhelyiség épült volna.” Ettől eltérően az építtető a bővítést úgy oldatta meg, hogy a műhely és raktárhelyiség egy légtérbe került. Az építtető nem kért használatbavételi engedélyt. Az engedélytől eltérő építkezés miatt fennmaradási engedélyezési eljárást kellett lefolytatni, amely keretén belül az építésügyi hatóság azt a szakhatósági állásfoglalásokat figyelembe véve megadta.
A jegyző tájékoztatása szerint a panaszos sem a fennmaradási engedélyt, sem a telepengedélyt megadó határozatot nem fellebbezte meg, így azok jogerősek és végrehajthatóak (Az átvételt igazoló tértivevény rendelkezésemre áll). A jegyző megkeresésemre arról is tájékoztatott, hogy az utánfutó kölcsönzési tevékenységre a panaszos bejelentését követően 2003. októberében működési engedélyt kapott a vállalkozó, hétfőtől szombatig 7-19 órai, míg vasárnap 7-8, és 18-19 órai nyitva tartással.
Figyelemmel arra, hogy a panaszos nem élt jogorvoslati jogával sem az építésügyi, sem a telepengedélyezési eljárás során hozott határozat ellen, az Obtv. 16. § (1) bekezdés alapján a döntéseket nem vizsgálhatom. A panaszos részére biztosított jogorvoslati lehetőség kimerítésének elmulasztását akként értékelem, hogy az engedélyek megadása ellen nem merült fel kifogás, a panasz megoldódott.
Szükségesnek látom azonban felhívni Albertirsa Község Önkormányzata jegyzőjét a jövőbeni szabályos eljárások érdekében mind az anyagi, mind az eljárási jogi szabályok megtartására, különös tekintettel az ügyintézési határidőkre, valamint az Obtv. 18. §-ában rögzített válaszadási kötelezettségre.

16.)	OBH 2445/2004.: A panaszos a tulajdonában álló ingatlanon építési engedély alapján létesített kerékpár tároló működésével  kapcsolatban kifogásolta, hogy az abonyi polgármesteri hivatal telepengedély iránti kérelem benyújtására szólította fel. Panaszában hivatkozott arra, hogy véleménye szerint a kerékpár tárolóra nem vonatkozik a Korm. rendelet, és ezt erősítette meg a Fővárosi Közigazgatási Hivatal jogértelmezése, amelyet az Internetről ismert meg. Ezzel szemben a Pest Megyei Közigazgatási Hivatal álláspontja az, hogy igenis szükséges a telepengedély megléte a tevékenysége gyakorlásához, ezért azt az abonyi jegyző, mint a felettes hatósága véleményét fogadja el. A telepengedélyezési eljárás költségeit azonban nem tudja finanszírozni, és nem is tartja szükségesnek.
Az abonyi jegyző válaszában arról tájékoztatott, hogy nem csak felettes hatóságát keresték meg a jogértelmezés céljából, azaz hogy a Korm. rendelet mellékletében felsorolt tevékenységi körökből a TEÁOR 63.21 besorolás alá tartozó kerékpár tároló tevékenység telepengedélyhez kötött, hanem a „BM Közigazgatási Hivatalától kértünk állásfoglalást”, amely hivatal szintén arra az álláspontra helyezkedett, hogy a panaszos által folytatni kívánt tevékenység telepengedély köteles. Az Alkotmánybíróság több határozatában, így a 9/1992. (I. 30.) AB határozatában is rámutatott arra, hogy a "jogállam nélkülözhetetlen eleme a jogbiztonság. A jogbiztonság az állam - s elsősorban a jogalkotó - kötelességévé teszi annak biztosítását, hogy a jog egésze, egyes részterületei és az egyes jogszabályok világosak, egyértelműek, működésüket tekintve kiszámíthatóak és előreláthatóak legyenek a norma címzettjei számára."
Figyelemmel arra, hogy két közigazgatási hivatal ellenkező álláspontra jutott ugyanazon jogszabály eltérő értelmezése alapján, megállapítottam, hogy a Korm. rendelet megfogalmazása a jogállamiság szerves részét képező jogbiztonság követelményével összefüggésben visszásságot okoz, annak megszűntetése érdekében kezdeményezem a jogalkotónál a Korm. rendelet pontosítását.

17.)	OBH 2448/2004.: A panaszos beadványában azt sérelmezte, hogy a balassagyarmati jegyző a bíróság által elrendelt megismételt eljárásban telepengedélyt adott a szomszédja részére karosszéria-lakatos, fényező és egyéb, közúti járműjavítás, karbantartás tevékenységre. A panaszos előadta, hogy a város képviselő-testülete akként módosította a helyi építési szabályzatát, hogy a családi házas övezetben a fenti tevékenység gyakorolható legyen. Tette ezt az önkormányzat akkor, amikor „a városunk határában több éve üresen áll a nagyon sok pénzért kialakított Ipari Park”. A panaszos kérte, hogy éljek az Obtv-ben foglalt azon jogosítványommal, hogy kezdeményezzem a hatályos jogszabály olyan módosítását, amely megakadályozza, hogy csendes lakóövezetben környezetre káros tevékenységet lehessen folytatni, továbbá, hogy az önkormányzatok egyéni érdekek miatt ne módosíthassák a településrendezési intézkedéseiket.
A panaszolt telepengedélyt megadó határozat meghozatala óta több mint egy év telt el, így magát az eljárást és a döntést az Obtv. 17. § (4) bekezdése értelmében nem vizsgálhatom.
Ugyanakkor a panasz nem egyedi esetet tükröz, ezért a jelen vizsgálathoz, mint általános probléma felvetését („csendes lakóövezetben környezetre káros tevékenységet ne lehessen folytatni”) szükségesnek tartottam. Balassagyarmat Város jegyzője kérésemre megküldte a 2000-ben hatályban volt (a bírósági ítélettel megsemmisített közigazgatási határozatok alapjául szolgáló) helyi szabályozási terv és a megismételt eljárásban figyelembe vett módosított szabályozási terv vonatkozó előírását. A jegyző arról is tájékoztatott, hogy az önkormányzat a szabályozási terv újabb módosítását (kiegészítését) tervezi. Ennek célja, hogy „az ipargyakorlást szolgáló építményekre, építmények elhelyezésére olyan előírásokat fogalmazzon meg, melyek alkalmasak lehetnek a lakókörnyezet minőségének megvédésére anélkül, hogy a magasabb szintű jogszabályokban megengedett kézműipari szakmagyakorlást eleve meggátolnánk”.

18.)	OBH 2506/2004.: Egy vállalkozó szülei beadványukban kifogásolták, hogy az autófényezéssel foglalkozó fiúkkal szemben a szomszédok miatt több hatósági eljárás volt folyamatban. A panaszosok előadták, hogy bár használatbavételi engedély nélkül vették birtokba a műhelyt, az ellenőrző - így többek között a környezetvédelmi és a talajvédelmi - hatóságok vizsgálata szerint a működés megfelelt a vonatkozó szabályoknak, értékeknek. A szomszédok miatt vállalkozói engedélyét is bevonták fiúknak, ezért teljesen tanácstalanok, mit tegyenek, mivel bírósági eljárás is folyik ellenük. A békéscsabai jegyző válaszában arról tájékoztatott, hogy a vállalkozó két telephelyen végzi tevékenységét.
Az a) telephelyen használatbavételi engedély nélküli műhely épületben engedély nélkül folytatott a panaszos fia engedély-köteles tevékenységet, amit az eljáró hatóság, majd ezt követően az illetékes ÁNTSZ is megtiltott (lakossági bejelentés alapján folytatott eljárása során). Figyelemmel arra, hogy a vállalkozó a tiltások ellenére is folytatta az autófényező tevékenységet, végrehajtási bírsággal sújtotta őt a hatóság. A műhelyre kiadott jogerős használatbavételi engedély kiadását követően a vállalkozó megkapta a telepengedélyt. Az engedélyt megadó határozat fellebbezés hiányában emelkedett jogerőre.
A b) telephelyen garázs rendeltetésű helyiségben szintén engedély nélkül ipari tevékenységet folytatott a vállalkozó. Az autófényezési tevékenység a vizsgálat alatt megszűnt. Tekintettel arra, hogy a kifogásolt tevékenységnek helyet adó telekkel szomszédos ingatlan tulajdonosai fellebbezésük előterjesztésekor alkotmányban biztosított jogukat gyakorolták, mind az első-, mind a másodfokú hatóságok a jogszabályokban előírt intézkedési kötelezettségüknek tettek eleget eljárásaikkal.
Figyelemmel arra, hogy a hatóságok eljárására éppen fiuk engedély nélküli tevékenysége miatt került sor, a panaszt, mint alaptalant, az Obtv. 19. § (2) bekezdésében foglaltak alapján elutasítottam.

19.)	OBH 2531/2004.: A panaszos  és társai panaszukban egy érdi Kft. működésének engedélyezését és magát a tevékenység gyakorlását sérelmezték.
A panaszosok előadták, hogy a Kft 2002-ben kapott telepengedélyt gépjármű- javításra és szárazföldi szállítást segítő tehergépjármű tárolásra. A telep családi házas övezetben van, a kamionok (12-15 db) a hajnali órákban indulnak, és késő este érkeznek vissza a telephelyre. A Kft. szállítási és parkoltatási tevékenysége, a zaj-és szaghatás miatt nyugalmukat és pihenésüket folyamatosan zavarja.
A jegyző arról tájékoztatott, hogy a kifogásolt telep az engedélyezési eljáráskor hatályban volt 11/1997. (IV. 22.) ök. rendelettel jóváhagyott Érd Város Önkormányzata Általános Rendezési Terve szerinti L-III övezeti besorolású (lakóterület ipari létesítményekkel), közvetlenül a 70-es főút és az MO-ás út mellett, ékelődött be  egy sor családi ház mellé, amely már 1998-ban is működött. A teleppel szemben a Penny Market üzletház és egyéb áruházak részére fenntartott építési terület található. A környezetvédelmi felügyelőség zajkibocsátási határértéket állapított meg a lakossági panaszok miatt, majd zajvédelmi és levegő-tisztasági szempontból tartott vizsgálatot. A felügyelőség megállapította, hogy a telep zajkibocsátása a vonatkozó előírásoknak megfelel. Levegőtisztaság-védelmi szempontból pedig arra a következtetésre jutott, hogy a teleptől és a lakóházaktól kb. 200 m-re húzódó nagyforgalmi utak (Érdi 70. sz. főút, M0-ás) közelsége miatt nem tehető különbség, illetőleg nem állapítható meg, hogy a telepen lévő gépjárművektől, vagy az utakon áthaladó igen nagy mennyiségű gépjárműtől eredhet a szennyezés. A jegyző munkatársai több alkalommal tartottak - be nem jelentett - ellenőrzést a telepen, ahol zárt műhelyben javítják a gépjárműveket, (gumijavítás, mosás és felületkezelés nem történik a területen), a műhelyben 7-15,40 óráig tart a munkaidő. A gépkocsivezetők azonban valóban korán, reggel 5-7 óra között érkeznek a telephelyre. Munkavégzés hétfőtől péntekig, 7-16 óra között folyik a telepen, a kamionokat nem tárolják ott rendszeresen. A Kft. élelmiszerszállítással foglalkozik, EURO minősítésű gépjárművekkel rendelkezik. 
A jegyző álláspontja szerint az „Érdi Gazdasági-, Logisztikai Park létrehozásával és megvalósulásával nyílna lehetőség ennek, és az ehhez hasonló, jogosnak vélelmezhető panaszok végleges orvoslására ezen gazdálkodó szervezetek kitelepíthetőségével”. A jegyző felhívta a panaszosok figyelmét, hogy birtokvédelmi eljárás keretében érvényesíthetik esetleges érdeksérelmeiket. A jegyző rámutatott arra, hogy „alkotmányos jogok szenvedhetnek csorbát, amikor az ipari területet beékelődve lakóházas övezet határolja”. 
A rendelkezésre álló iratok alapján megállapítottam, hogy a hatóság, betartva az eljárása idején hatályos Korm. rendeletben foglaltakat, figyelembe véve a közreműködő szakhatóságok állásfoglalásait, döntött a telepengedély kiadásáról. A már hivatkozott OBH 3375/2002. sz. jelentésemben pontosan azért kezdeményeztem az eljárásban érdekeltek körének kiszélesítését, mert bizonyos tevékenységek hatásterülete nagyobb, mint a közvetlen szomszédság, azonban jelen esetben az MO-ás autópálya és a 70-es főút közelsége miatt nem egyértelmű, hogy a zavaró hatás a telepről, illetőleg a környező forgalomból származik-e. A kifogásolt telep a panaszosok lakóhelye megválasztásának időpontjában már működött, azonos tevékenységi körrel.
Megállapítható ugyanakkor, hogy a telep kialakítását a területre vonatkozó 11/1997. (IV.22.) sz. rendelettel jóváhagyott Általános Rendezési Terv tette lehetővé, amely szerint a lakóterületen belül ipari létesítmények helyezhetők el. A helyi önkormányzatokról szóló 1990. évi LXV. törvény 8. § (1) bekezdése értelmében a települési önkormányzat feladata a helyi közszolgáltatások körében többek között a településfejlesztés, a településrendezés, az épített és természeti környezet védelme. Az Alkotmány 42. §-a szerint: „A község, a város, a főváros és kerületei, valamint a megye választópolgárainak közösségét megilleti a helyi önkormányzás joga. A helyi önkormányzás a választópolgárok közösségét érintő helyi közügyek önálló, demokratikus intézése, a helyi közhatalomnak a lakosság érdekében való gyakorlása.” Mind az Alkotmánybíróság, mind az országgyűlési biztosok többször foglalkoztak az önkormányzatnak a helyi építési szabályzat és településrendezési tervek megalkotásával kapcsolatos önállóságával. Az Alkotmánybíróság a 69/2002. (XII. 17.) sz. AB határozatával többek között éppen az Étv. vizsgálata kapcsán fejtette ki: „Az Alkotmánybíróság megítélése szerint a helyi építési szabályzat és a településrendezési tervek elfogadását megelőző (fentebb vázolt) sajátos eljárás nem változtat azon a tényen, hogy a döntést az önkormányzat alkotmányos, és törvényekben foglalt joga (s bizonyos körben kötelezettsége) meghozni, nem változtat azon, hogy az önkormányzat viseli a felelősséget az általa meghozott rendeletért. (Viseli a jogi felelősséget a rendelet törvényességéért, és viseli a politikai felelősséget a választópolgárok felé.)” Az AB állásfoglalását is figyelembe véve több hasonló ügyben is megállapítottam, hogy az önkormányzati rendelettel jóváhagyott településrendezési tervek tartalma szakmai helytállóságának vizsgálatára nincs hatásköröm. Az önkormányzat rendeletalkotási jogán belül szabadon dönt a település területének felhasználásáról, ezért nincs lehetőségem a rossz településrendezési állapot közvetlen befolyásolására.

20.)	OBH 2733/2004.: A panaszos egy miskolci kovácsműhely (Kft.) engedély nélküli működését, valamint azt sérelmezte, hogy az építésügyi hatóság fennmaradási engedély iránti kérelem benyújtására kötelezte a műhely tulajdonosát (építtetőt), megtiltva a raktár funkciójú melléképület műhelykénti használatát. A panaszos előadta, hogy a zajos, bűzös tevékenység gyakorlását a hatóság azonnali hatállyal megtiltotta, a műhelyben azonban változatlanul munkavégzés folyik. Ezért egy ízben már végrehajtási bírság kiszabására is sor került.
Miskolc Megyei Jogú Város jegyzője a megkeresésemre adott válaszában arról tájékoztatott, hogy a kovácsműhelyt magában foglaló ingatlanon lévő lakóház és melléképület (vasárú raktár) rendeltetéstől eltérő használatát 2000-ben jogerős határozattal engedélyezte az építésügyi hatóság. Az engedélyezési eljárás idején az ingatlan III. lakóövezetben volt. „A műhely használatának 2003. december hónapban történt ellenőrzése során megállapítást nyert, hogy az ingatlanon található hátsó kerti műhely északi homlokzatán szellőző, illetve több épület létesült építési engedély nélkül”. Az engedély nélküli építkezés ügyében építésrendészeti eljárást folytatott le a hatóság, a fennmaradási engedély iránti kérelmet - a másodfokú építésügyi hatóság által helybenhagyott határozatával - elutasította.
A telepengedélyezési hatósági eljárásban a jegyző megállapította, hogy a kérdéses ingatlanon engedély nélküli tevékenységet folytatnak, ezért a Korm. rendeletben foglaltak szerint azonnal végrehajtható határozattal azt megtiltotta. Figyelemmel arra, hogy a Kft. a tiltás ellenére is folytatta  munkáját, három ízben szabott ki vele szemben végrehajtási bírságot. A kifogásolt tevékenység végzésére használt ingatlant is magában foglaló terület a helyi építési szabályzat szerint újabb besorolást kapott, jelenleg „kertvárosias” (KEL/5) lakóövezetben szerepel, amely az OTÉK 13. § (1) bekezdése szerint laza beépítésű, összefüggő nagy kertes, több önálló rendeltetési egységet magába foglaló, 7,5 m-es épületmagasságot meg nem haladó lakóépületek elhelyezésére szolgál. A többször módosított, a helyi építésügyi szabályzatról szóló 3/2000. (II.7.) sz. önkormányzati rendelet II. sz. melléklete értelmében a KEL/5 építésügyi övezetben nem helyezhető el a 13. § (2) bekezdés 4. pontjában említett, a terület rendeltetésszerű használatát nem zavaró hatású kézműipari épület. Úgyszintén nem helyezhető el az OTÉK 13. § (3) bekezdés 4. és 5. pontjában említett, a kertvárosias lakóterületen a 31. § (2) bekezdésében előírtak figyelembevételével kivételesen elhelyezhető: üzemanyagtöltő és a terület rendeltetésszerű használatát nem zavaró hatású egyéb gazdasági építmény. Emiatt a Kft. telepengedély iránti kérelmét elutasította, döntését a másodfokú hatóság helybenhagyta. A Kft. a közigazgatási döntés ellen bírósághoz fordult. Az Obtv. 29. §-a alapján az ügyet, figyelemmel a bírósági eljárásra, nem vizsgáltam.
A miskolci jegyző arról is tájékoztatott, hogy a Kft. „azon épületekben gyakorolni kívánt tevékenységek vonatkozásában, amelyekre jogerős rendeltetéstől eltérő használati engedéllyel rendelkezik, kisebb volumenű és más tevékenységre, újabb telepengedély iránti kérelmet nyújtott be”, amelynek a megtartott helyszíni szemle és a szakhatóságok állásfoglalásai alapján helyt adott a hatóság. A panaszos fellebbezését elbírálva a másodfokú hatóság új eljárást rendelt el, amely felfüggesztésre került az építésügyi hatósági eljárás jogerős és végrehajtható befejezéséig.
A jegyző arról is tájékoztatott, hogy a Megyei Cégbíróságot értesítette arról, hogy a Kft. nem rendelkezik telepengedéllyel. Mint arra az OBH 3375/2002. sz. jelentésemben rámutattam, a társas vállalkozásban működő telepengedély-köteles tevékenységet gyakorlókkal szemben a jegyzőnek van intézkedési lehetősége. A cégtörvény lehetővé teszi a cég tevékenységének ellenőrzésére jogosult közigazgatási szerv vezetőjének törvényességi felügyeleti eljárás kezdeményezését azzal a céggel szemben, amelyik a működése során nem tartja be a szervezetére és működésére vonatkozó jogszabályi rendelkezéseket. A hivatkozott törvény 23. § (3) bekezdése szerint a tevékenység gyakorlásához szükséges hatósági engedélyt az engedélyköteles tevékenység megkezdésekor kell benyújtani a cégbírósághoz. Amennyiben a jegyző észleli, hogy egy társas vállalkozás a Korm. rendelet hatálya alá tartozó tevékenységet telepengedély nélkül folytat, és a telephelyen e tevékenység gyakorlása nem engedélyezhető, úgy a szükséges közigazgatási intézkedés eredménytelensége esetén módjában áll a már említett törvényességi felügyeleti eljárást is kezdeményezni.
Figyelemmel arra, hogy a Kft-t harmadízben is végrehajtási pénzbírsággal sújtotta a hatóság – mely ellen benyújtott fellebbezés elbírálása jelenleg folyamatban van -, a végrehajtás kikényszerítése érdekében nem látom szükségét más intézkedés megtételének kezdeményezését.
Felhívom azonban Miskolc Megyei Jogú Város jegyzőjének figyelmét, hogy az Áe. 82. §ában foglalt végrehajtási módok közül a legcélravezetőbbet alkalmazza, és amennyiben a pénzbírság kiszabása és behajtása nem vezet eredményre, végső soron fontolja meg a cégbírósági törvényességi felügyeleti eljárás kezdeményezése lehetőségének alkalmazását.

21.-22.)	OBH 2817/2004 és OBH 2849/2004.: A panaszosok azt sérelmezték, hogy a szomszédságukban engedély nélkül folytatott vasgyűjtő tevékenységgel kapcsolatban a sajókeresztúri polgármesteri hivatal nem tud hathatós intézkedést tenni, és így évek óta nem tudnak pihenni. Az országgyűlési biztos intézkedését kérték annak érdekében, hogy a vasgyűjtés, tárolás és szállítás a lakókörnyezetből végre kikerüljön. A panaszokat megvizsgálva  a rendelkezésemre álló iratokból - figyelemmel a jelenleg is folyamatban lévő bírósági eljárásra - nem állapítottam meg az országgyűlési biztos külön intézkedésére okot adó körülményt, hiszen Sajókeresztúr Község jegyzője a jogszabályoknak megfelelő eljárásokat lefolytatta, a telepengedélyt nem adta meg, az engedély nélküli tevékenység folytatását megtiltotta. (OBH 1624/2004. sz., a jelen jelentés 11. pontjában taglalt ügy). Fentiek miatt az eljárásokat megszűntettem.

23.)	OBH 2924/2004.:  A panaszos személyesen előadott panaszában  az ingatlanával szomszédos ingatlanon működő autójavító műhely zajos, bűzös tevékenységét sérelmezte, valamint, hogy az önkormányzat az ingatlanok előtti utat magánútnak alakította ki. A „magánúton parkolnak a műhelyhez érkező megrendelők, és még a hétvégén is hangosan dudálnak, járatják az autók motorjait, így vasárnap sem tud, de az utca többi lakója sem, pihenni”. Salgótarján Megyei Jogú Város jegyzője megkeresésemre arról tájékoztatott, hogy a kifogásolt magánút egy telekmegosztás következtében jött lére, a tulajdonos kérelmére. A telekmegosztást engedélyező határozatot a másodfokú építésügyi hatóság helybenhagyta, ellene keresetet senki sem nyújtott be. 
A panaszos által csatolt iratokból megállapítottam, hogy a kifogásolt közigazgatási másodfokú határozatot a panasz benyújtása előtt több mint egy évvel hozták. Az Obtv. 17. § (4) bekezdése értelmében vizsgálati lehetőségem csak azokra az ügyekre tejed ki, amelyekben a jogerős határozatot egy éven belül hozták meg a hatóságok, ezért a panasznak a telekalakítás engedélyezésére vonatkozó részét elutasítottam. Az autószerelő műhelyre a vállalkozó 2001-ben kért és kapott telepengedélyt. Ennek felülvizsgálatát kérte a panaszos, miután a műhely működése, elsősorban a telepen felállított kompresszor, valamint a telken nyílt helyen végzett javítási munkák ingatlana rendeltetésszerű használatában jelentősen zavarja. A jegyző helyszíni szemlén megállapította, hogy a bejelentés megalapozott, a vállalkozás keretén belül használt szemcseszóró berendezés és kompresszor hangereje, tehát a környezetbe jutó zaj nem felel meg a követelményeknek. Ezért zajkibocsátási határértéket állapított meg, mely szerint a zaj nappal (6-22 h) az 50dB, éjjel (22-6 h) a 40 dB maximális zajterhelési határértéket nem haladhatja meg a tevékenység gyakorlása során. A panaszosnak a telepengedély visszavonására irányuló kérelmét elutasította, biztosítva a döntése elleni jogorvoslati jogot.
Figyelemmel arra, hogy az Obtv. 16. § (1) bekezdése értelmében folyamatban lévő ügy vizsgálatára nincs lehetőségem, a panaszost tájékoztattam mind a jogorvoslati fórumrendszer igénybevételének lehetőségéről, mind pedig arról, hogy birtokvédelmi eljárásban is érvényesítheti igényét.

24.)	OBH 4015/2004. sz.: A panaszos személyesen előterjesztett beadványában azt sérelmezte, hogy a lakóháza mögött húzódó árok túloldalán működik egy fémhulladék felvásárló telep, amelynek engedélyezéséről nem tudott. 2003. év végén lakossági fórumon is többekkel együtt felvetette a problémát – a telep működése, főleg annak zajhatása zavarja a környék lakóit –, azonban a hivataltól választ nem kaptak. Önkormányzati képviselőjük által ismerték meg a jegyző álláspontját, miszerint a szakhatóságok és a közvetlen szomszédok hozzájárultak a telepengedély kiadásához, ezért a hulladékfelvásárló Kft. részére jogerős telepengedélyt adott ki a hatóság. A tevékenységgel összefüggő zajpanaszt kivizsgálták, azonban a zajmérésről és a további intézkedésekről a bejelentő nem kapott tájékoztatást.
Utóbb arról értesített a panaszos, hogy jelenleg a telephely nem üzemel, így panasza megoldódott. Tata Város jegyzője megküldte az előzményi iratokat, és arról tájékoztatott, hogy a telepengedélyt visszavonta, mert a Kft. az engedélyben nem szereplő tevékenységet is folytatott, és az azzal együtt járó zaj már valóban zavarhatta a környezetet.
A tevékenység gyakorlója a határozat ellen fellebbezést nyújtott be, amely alapján jelenleg másodfokú eljárás van folyamatban. A panaszost tájékoztattam arról, hogy az Obtv. 16. § (1) bekezdése alapján folyamatban lévő ügyben nincs vizsgálati lehetőségem.
Ugyanakkor szükségesnek tartom az ügy tanulságait jelen vizsgálatom részévé tenni, a jövőbeni szabályos eljárások érdekében.

25.)	OBH 4289/2004. sz.: A pápai panaszosok 2001-ben amiatt nyújtottak be panaszt, hogy a lakásuk közelében egy Kft. engedély nélkül létesített üzemben engedély nélkül szövödét üzemeltet. A panasz alapján az Országgyűlési Biztos Hivatalának vezetője megállapította, hogy az építésügyi hatóságok megtiltották az engedély nélküli használatot, amelyet a Kft. tudomásul vett, és az engedély nélkül kialakított szövöde 2001. februárjától nem üzemelt. A megoldódott panaszra tekintettel az eljárás akkor lezárult. A panaszosok ismételt beadványukban (a két beadvány között három év telt el) előadták, hogy a szövöde változatlanul üzemel, a használt gépek zaja és rezgése nyugalmukat zavarja, életvitelüket elviselhetetlenné teszi. Pápa Város Önkormányzatának jegyzője arról tájékoztatott, hogy a Kft. meglévő épület átalakítását végezte el engedély nélkül, amelyre fennmaradási és továbbépítési engedélyt kapott 2001-ben, amely fellebbezés hiányában jogerőre emelkedett. A panaszosok ugyanígy nem fellebbezték meg a 2001-ben kiadott használatbavételi engedélyt sem.
Az Obtv. 16. § (1) bekezdése és a 17. § (4) bekezdése alapján az építésügyi hatósági döntéset, és az azokra irányuló eljárások vizsgálatára nincs lehetőségem.A panaszosok nem merítették ki a jogorvoslati lehetőségeket [Obtv. 16. § (1) bekezdés], továbbá a kérdéses közigazgatási döntések meghozatalától számítva több mint egy év eltelt. Az Obtv. 17. § (4) bekezdés értelmében pedig, ha az ügyben jogerős határozat született, az országgyűlési biztoshoz ennek közlésétől számított egy éven belül lehet beadvánnyal fordulni. A jegyző arról is tájékoztatott, hogy a szövöde környékén élők panaszai miatt nem adta meg a Kft. részére a telepengedélyt, azonban határozatát a Veszprém Megyei Közigazgatási Hivatal megsemmisítette, és az első fokú hatóságot új eljárásra utasította. A jegyző arról is tájékoztatott, hogy „az új eljárás keretében szakértői véleményeket rendeltünk meg zaj- és rezgésterhelés vonatkozásában, helyszíni bejárást is tartottunk, melyre a szomszédok is meghívást kaptak, s elmondhatták véleményüket”. 
A jegyző utóbb megküldte az ideiglenes - meghatározott ideig érvényes - telepengedélyt adó határozatát, amelynek indokolási részében rámutatott arra, hogy az eljárásban részt vevő szakhatóságok közül a környezetvédelmi felügyelőség a „zaj és rezgésterhelési határértékek megfelelőségének hiányával indokolta elutasító szakhatósági állásfoglalását, melyben előírta a zajkibocsátási határértékek teljesülésének hatósági ellenőrzését, határidő megjelölése nélkül”. A telephelyen másik, hasonló tevékenységet folytató üzem működik, ezért a panaszban említett Kft. telepengedélyezési eljárását az eljáró hatóság összekapcsolta ennek a másik vállalkozásnak az engedélyezési eljárásával, azaz, mindkét, hasonló tevékenységet végző vállalkozás környezetre gyakorolt hatását együttesen vették figyelembe.
Tekintettel arra, hogy az ügyben mind a telepengedélyt kérők, mind a panaszos és a telep környékén élők fellebbezést nyújtottak be, a döntés alkotmányos joggal összefüggésben történő vizsgálatára nincsen hatásköröm az Obtv. 16. § (1) bekezdése alapján.
A közigazgatási eljárással kapcsolatban megállapítottam, hogy a jegyző a lakossági bejelentések miatt nem csak a szakhatóságokat kereste meg (ez jogszabályi kötelezettség a telepengedélyezési eljárásban), hanem szakértőt is igénybe vett, ezért a hatóság terhére nem róható fel, hogy hosszú hónapokig tartott az érdemi határozat meghozatala. 
Figyelemmel arra, hogy a hatóság eljárásával kapcsolatban alkotmányos joggal összefüggő visszásságot nem állapítottam meg, az ügyet lezártam.A jegyző válaszában rámutatott arra is, hogy a Kft. „telephelyén az 1900-as évek eleje óta textilgyár működik, a rendezési tervek mindig is ’ipari övezet’-be sorolták, körülötte lakóövezettel”. Mint arra már az OBH 4419/2003. sz. ügynél rámutattam, hivatalomba több olyan panasz érkezett, amelyben évtizedek óta működő vállalkozások tevékenységét kifogásolják a környék lakói (legtöbbször az újonnan oda költözők), esetleg azok, akik éppen a jelenleg kifogásolt „üzemekben” dolgoztak, és a lakóhelyük éppen ezért található ilyen közelségben.

26.)	OBH 5313/2004.: A panaszosok beadványukban azt sérelmezték, hogy a tervezett lakóházuk építési engedélyezési eljárása elhúzódott. Kifogásolták továbbá, hogy a Hatvan Város jegyzője által megadott építési engedélyt a szomszédos ingatlan tulajdonosa rendre megfellebbezte a saját, műanyag feldolgozó tevékenységéből eredő zajhatás miatt. Az üzem ipari területen van, beékelve a lakóövezetbe.
A jegyzőtől bekért építésügyi iratokból megállapítható, hogy a panaszos ingatlanán állt egy lakóház, amelyet a kérelmező lebontott, és annak helyébe terveztetett egy új épületet. A tervezett lakóépület nyílászárói azonban máshova kerülnek, mint a régi épületé. A Kft. elvégeztette a zajmérést, amelynek eredménye azonban a meglévő állapotot tükrözte. Az iratokban fellelhető, a Heves Megyei Közigazgatási Hivatal 2004. június 18-án kelt új eljárásra utasító határozatának indokolása rámutatott arra, hogy bár a KTM rendelet értelmében lakóház építésére vonatkozó eljárás során nem kell a környezetvédelmi hatóság szakhatósági állásfoglalásának megkérése, jelen esetben azonban az Étv. alapján mégis szükséges a szomszédos üzem hatása miatt. A jegyző felettes hatóságának iránymutatása szerint bekérte a szakhatósági állásfoglalást, amelynek alapján végül is az építési engedélyt megadó határozatát kiegészítette azzal, hogy kötelezte építtetőt, létesítsen a fő-és melléképület között 2,5 m magas tömör kerítést az engedélyezett 1,80 m-es helyett, valamint az „utcai lakószobavédelme érdekében” az előkert és a Kft. közös telekhatárán ugyancsak létesítsen tömör kerítést 1,80 m-es magasságban. Az építési engedélyt megadó határozat fellebbezés hiányában jogerőre emelkedett.
A jegyző arról is tájékoztatott, hogy a késedelmes ügyintézésnek azon kívül, hogy a Kft. rendre megfellebbezte a panaszos kérelmére hozott határozatokat, a másodfokú építésügyi hatóság által előírt környezetvédelmi hatóság szakhatósági állásfoglalását késedelmesen kapták meg, és ez hátráltatta döntéshozatalukat. A környezetvédelmi hatóság megkeresésükre csak közel három hónap elteltével reagált, amikor is zajszint mérésre vonatkozó kötelezettséget írt elő a Kft. terhére. Ennek megérkezését követően soron kívül hozta meg a hatóság a határozatát. A panaszosok bejelentéssel éltek a Kft zajos működésével kapcsolatban, amelynek alapján a jegyző megkereste a környezetvédelmi hatóságot a szükséges intézkedések megtétele céljából. A Közép-Duna-völgyi Környezetvédelmi Felügyelőség arról tájékoztatta, hogy a Kft. a műanyag feldolgozó üzem tevékenységtől származó zaj műszeres vizsgálatát a megváltozott beépítésnek megfelelően elvégeztette, mely szerint az üzem zajkibocsátása megfelel a vonatkozó előírásoknak. A környezetvédelmi hatóság az üzemeltető részére zajkibocsátási határértéket állapított meg.
Az iratokból megállapítottam, hogy az építésügyi hatóság a jelen építési engedélyezési eljárás során nem mulasztott, hanem a műanyag feldolgozó üzem épületének építése nem volt szabályos, hiszen a tűzoltóság megállapította, hogy az üzem keleti oldala nem felel meg a tűzfal követelményeinek.  Eljárásom során azonban nem vizsgálhattam az Obtv. 17. § (4) bekezdésében foglaltak miatt sem a Kft. építési-, sem a telepengedélyezési eljárását, miután azok befejezésétől  több mint egy év eltelt.
Ugyanakkor a vizsgált eljárás olyan kérdéseket vet fel, mint például, a meglévő telepengedély köteles tevékenység befogadására létesült épület megépítését követően épülő új épület építési engedélyezési eljárásában szükséges-e vizsgálni a meglévő épület állagát, szükséges-e tűzoltósági szakvélemény beszerzése, illetőleg a tevékenység gyakorlásából eredő hatások elhárítására ki köteles. A panaszt megvizsgálva alkotmányos jogokkal összefüggésben visszásságot nem állapítottam meg sem a hatósági eljárásban, sem a megtett intézkedések alapján, ezért vizsgálatomat lezártam.
Szükségesnek tartom azonban Hatvan Város Önkormányzata jegyzőjének figyelmét felhívni a jövőbeni szabályos eljárások érdekében, hogy a Korm. rendelet előírásait, különösen a 7. § (1) bekezdésben foglaltakat, mely szerint vizsgálni kell, hogy a telep műszaki szempontból megfelel a - környezetvédelmi, a vízügyi és az építésügyi követelményekre - vonatkozó jogszabályi előírásoknak, körültekintőbben tartsa (tartassa) be.

27.)	OBH 5394/2004. sz.: A panaszos beadványában a Bakonybél-Pénzesgyörk Községek körjegyzőjének építésügyi eljárásban hozott határozatát és a döntés elleni fellebbezéssel kapcsolatban a Veszprém Megyei Közigazgatási Hivatal eljárását sérelmezte. A beadványban kitért a panaszos arra is, hogy a nyaralója közvetlen szomszédságában engedély nélkül „faárukészítő műhely”-ben folytatott tevékenység megtiltását kezdeményezte, azonban kérelmére a panasz benyújtásának idejéig döntés nem született. A Veszprém Megyei Közigazgatási Hivatal vezetője arról tájékoztatott, hogy a garázs és mezőgazdasági tároló építmény rendeltetésének faárukészítő-műhelyrendeltetésre való megváltoztatását engedélyező határozat elleni - határidőben benyújtott - fellebbezésre a körjegyző a 2004. március 1-jén kelt megkeresésére csak 2004. október 19-én terjesztette fel az előzményi iratokat (többszöri felszólítását követően). Ezért másodfokú döntését - amelyben a megalapozatlan első fokú határozatot megsemmisítette -, csak ezt követően (október 25-én) tudta meghozni. Döntése indokolásában rámutatott arra a másodfokú hatóság, hogy a környezetvédelmi szakhatóság állásfoglalását kell megkérni a „zaj-, ill. légszennyező anyag kibocsátásával üzemelő építmények építésügyi hatósági - így a rendeltetés megváltoztatásának - engedélyezése során”. Egyidejűleg felhívta az eljáró hatóság és az építtető figyelmét arra, hogy az építményt a rendeltetési mód megváltoztatásának engedélyezéséig csak a használatbavételi engedélyben rögzített rendeltetésnek megfelelően szabad használni.
A megyei közigazgatási hivatal vezetője arról is tájékoztatott, hogy megállapította, a körjegyzőnek a panaszos bejelentései alapján az engedély nélkül folytatott faipari tevékenységről tudomása kellett, hogy legyen, azonban ennek ellenére nem intézkedett a Korm. rendeletnek megfelelően. A kérelmemre tartott vizsgálat alapján a Megyei Közigazgatási Hivatal vezetője megállapította, hogy a faipari tevékenységet folytató vállalkozó 2001-ben benyújtotta a telepengedély iránti kérelmét, amely kérelem alapján megindult eljárás a vizsgálata idejéig még nem zárult le. Ezért felszólította a körjegyzőt, hogy nyolc napon belül a hatáskörébe tartozó intézkedéseket haladéktalanul tegye meg, a jogszabálysértéseket azonnal szűntesse meg.
A rendelkezésemre álló (a panaszos által csatolt) iratokból és a megyei közigazgatási hivataltól kapott tájékoztatásból megállapítottam, hogy Bakonybél-Pénzesgyörk Községek körjegyzőjének mind az építésügyi, mind az engedély nélküli tevékenység bejelentésével kapcsolatos elhúzódó eljárásai a jogállamiság alkotmányos követelményéből fakadó jogbiztonsággal összefüggésben visszásságot okoztak. Azzal pedig, hogy a panaszos bejelentésére huzamos ideig nem döntött a jegyző, az Alkotmányban rögzített tulajdonhoz való jog sérült, hiszen, ha megtiltja a hatóság az engedély nélküli tevékenységet, biztosítja a panaszos ingatlanának háborítatlan használatát, míg ha a telepengedélyezési eljárást lefolytatja, úgy a szakhatóságok – különösen a környezetvédelmi felügyelőség kikötései adhattak volna garanciát a működéssel okozott zavaró hatások kiküszöbölésére. Ugyanígy sérült a jogorvoslathoz való alkotmányos jog is, hiszen az ügyfél döntés hiányában nem tud élni fellebbezési jogával.
A körjegyző arról tájékoztatott, hogy az elrendelt új építésügyi eljárás – amelyben megkereste a szakhatóságokat – jelenleg folyamatban van. A vállalkozót a tevékenység végzésétől eltiltotta. Megállapítottam, hogy mint arra a megyei közigazgatási hivatal - helyesen - rámutatott, a telepengedélyezési eljárást az építmény rendeltetéstől eltérő használat engedélyezésére vonatkozó eljárás jogerős (és végrehajtható) befejezéséig fel kellett volna függeszteni, hiszen a más hatósági eljárásban hozott döntés szolgál alapul a telepengedély megadásához, vagy megtagadásához. Utóbb arról tájékoztatott a körjegyző, hogy az építésügyi hatósági eljárás még mindig folyamatban van, mert a szakhatóságok közül nem mindegyiktől érkezett meg az állásfoglalás, és figyelemmel arra, hogy az építményben telepengedély köteles tevékenységet kívánnak folytatni, szükségesnek ítélte mindenképpen bevárni valamennyi szakhatósági állásfoglalást. A telepengedélyezési eljárást a közigazgatási hivatal észrevételére felfüggesztette az építésügyi eljárás jogerős befejezéséig. A körjegyző arról is értesített, hogy a vállalkozó részére az önkormányzat tárolás céljára a község más területén bérbe adott egy ingatlant, amelyre vonatkozóan a szükséges hatósági eljárások folyamatban vannak, és azok befejeződését követően a panaszos alapproblémája - nagy méretű farönköknek a szomszédságában történő tárolása - megszűnik. 
Figyelemmel arra, hogy a körjegyző mulasztását pótolta, további hatósági intézkedést nem kezdeményezek. Ugyanakkor felkérem Bakonybél-Pénzesgyörk Községek körjegyzőjét, hogy fokozottan ügyeljen az említett eljárások szabályosságára, különös tekintettel az ügyintézési határidőkre, és tegyen meg minden, a hatáskörébe tartozó intézkedést, amellyel a panaszolt vállalkozó tárolási tevékenységét a bérbevett telepen tudja minél előbb folytatni.

28.)	5686/2004. A nagykeresztúri panaszosok az ingatlanukkal szomszédos ingatlanon felépített asztalos műhely építési engedélyezési eljárását, valamint az engedély nélkül folytatott asztalos tevékenységet sérelmezték. Panaszukhoz számos másodfokú határozatot csatoltak, amelyek rendre megsemmisítették a kifogásolt tervezett műhely funkciójú építmény építési engedélyét. Kifogásolták a panaszosok azt is, hogy a Márkháza, Kisbárkány és Nagykeresztúr Körjegyzőség jegyzője (körjegyző) ideiglenes hatályú telepengedélyt adott az építtetők részére használatbavételi engedéllyel nem rendelkező épületben folytatni kívánt tevékenységre.
Vizsgálatomhoz bekértem az ügy előzményi iratait a Bátonyterenye Város Önkormányzata jegyzőjétől (jegyző), valamint tájékoztatást és iratokat kértem az Országos Munkabiztonsági és Munkaügyi Főfelügyelőség Nógrád Megyei Felügyelőségétől (Felügyelőség).
1.) Bátonyterenye Város Önkormányzatának jegyzője mint első fokú építésügyi hatóság építési engedélyt adott egy vállalkozónak asztalosműhely építésére 2003-ban. Az építtető utóbb használatbavételi engedélyt kapott az épületre első ízben 2003. augusztusában, majd két ízben megismételt eljárásban legutóbb 2004. októberében adta meg az építtető részére a használatbavételi engedélyt, amelyet a panaszos által benyújtott fellebbezés elutasítása mellett  a Nógrád Megyei Közigazgatási Hivatal mint másodfokú építésügyi hatóság helybenhagyott. A panaszos keresete alapján a másodfokú építésügyi hatóság megállapítva, hogy határozata törvénysértő volt, azt visszavonta és az immáron harmadízben kiadott használatbavételi engedélyt ismét megsemmisítette és az első fokú hatóságot új eljárás lefolytatására utasította. Döntése indokolási részében rámutatott arra, hogy a kivitelezés során eltértek az építési engedélytől, ezért fennmaradási engedélyezési eljárást kell lefolytatni. Az első fokú építésügyi hatóság 2005. március 2-án kelt határozatával fennmaradási engedélyt adott az építtető részére, amely ellen a panaszos fellebbezést nyújtott be, amelynek elbírálása folyamatban volt a vizsgálat alatt. 
A rendelkezésre álló iratok alapján megállapítható volt, hogy a hatóság első alkalommal úgy adta ki a használatbavételi engedélyt, hogy nem szerezte be a környezetvédelmi hatóság szakhatósági hozzájárulását. A megismételt eljárásban nemleges szakhatósági engedély ellenére kapott az építtető használatbavételi engedélyt, míg az immár harmadik eljárásban az elvégzett zajszint-mérés eredményét követően a környezetvédelmi szakhatóság kikötésekkel hozzájárult az engedély megadásához. A vizsgálat során az is megállapítható volt, hogy a másodfokú hatóság csak a jogerős másodfokú határozat ellen benyújtott keresetet követően tartott helyszíni szemlét, és csak ekkor észlelte, hogy az építtető eltért az engedélytől. Ugyanez a megállapítás vonatkozik az első fokú építésügyi hatóságra, amely viszont több ízben járt a helyszínen, és nem észlelte az engedélytől eltérés tényét, valamint jogszabálysértő határozatával lehetőséget adott egy engedély nélküli tevékenység gyakorlásához szükséges épület használatára.
Megállapítottam, hogy a jogszabálysértésből eredő, a jogbiztonság követelményével és a tulajdonhoz fűződő joggal összefüggő visszásság [a panaszos ingatlanának zavartalan használatát nem biztosította az építésügyi hatóság (a zajszint-mérés elmaradt, környezetvédelmi szakhatósági állásfoglalás hiányzott)] a fellebbezési eljárásban részben orvoslást nyert.  Az iratokból azt is megállapítottam, hogy bár a műhelyre megadott fennmaradási engedély ügyében fellebbezési eljárás van folyamatban, az építésügyi hatóság a panaszos bejelentései alapján nem tiltotta meg a műhelyként funkcionáló épület engedély nélküli használatát, intézkedési kötelezettségének nem tett eleget és ezzel módot adott a kifogásolt tevékenység folytatásához. Az építésügyi hatóság eljárása a jogbiztonság követelményével összefüggésben visszásságot okozott. 
2.) A panasz másik része az engedély nélkül folytatott tevékenységre vonatkozó hatósági eljárást sérelmezte. A panaszos évek óta több ízben jelezte a körjegyzőnek, hogy a vállalkozó engedély nélkül folytatja asztalos tevékenységét, az általa bejelentett 2-3 alkalmazott helyett 8-10 személlyel, a nap bármely szakában, és hétvégeken is. A rendelkezésre álló, a panaszos által csatolt iratokban meglévő újságcikk (Nógrád Megyei Hírlap 2003. augusztus 5-i szám) szerint is az asztalosműhelyben dolgoznak. A panaszos bejelentése alapján a körjegyző szabálysértési eljárás keretében „kontárkodás” miatt pénzbírság megfizetésére kötelezte a vállalkozót. A határozat indokolási részében a hatóság hivatkozott egy jegyzőkönyvi meghallgatására, amelyben a vállalkozó nem tagadta az asztalosipari tevékenységet végzését. A hatóság felhívta a vállalkozó figyelmét, hogy a bútorgyártás tevékenységet jogerős telepengedély nélkül megkezdeni, folytatni nem lehet, ezért a tevékenység gyakorlását fel kell függesztenie. A panaszos ezt követően több alkalommal jelezte a hatóságnak, hogy a vállalkozó a felhívás ellenére változatlanul folytatja a tevékenységét telepengedély nélkül úgy, hogy a műhelyre nem rendelkezik használatbavételi engedéllyel. Végül a körjegyző a 2004. április 7-én kelt, azonnal végrehajtható határozatával a tevékenység gyakorlásának megszüntetését rendelte el, azonban döntése végrehajtása érdekében semmilyen intézkedést nem tett. A panaszos elfogultsági indítványra a Nógrád Megyei Közigazgatási Hivatal Bátonyterenye Város jegyzőjét jelölte ki a telepengedélyezési eljárásra, így a körjegyző határozata végrehajtásának ellenőrzésére is. A kijelölt hatóság több ízben tartott helyszíni szemlét a telepnél, azonban egy alkalommal sem jutott be az ingatlanra, és a tevékenység folytatására utaló körülményt sem talált. Erről a panaszost tájékoztatta.
A műhely működésével kapcsolatban megállapítottam, hogy a vállalkozó engedély nélküli tevékenysége a kifogásolt eljárások során igazolást nyert, és az is, hogy a közigazgatási hatóságok nem intézkedtek a tiltó határozat végrehajtása iránt. Az asztalosipari tevékenység folyamatosságát igazolja az Országos Munkabiztonsági és Munkaügyi Főfelügyelőség Nógrád Megyei Felügyelősége 2005. január 7-én kelt, a panaszosnak írt tájékoztatása, miszerint a beadványt megelőzően „átfogó munkabiztonsági és munkaügyi ellenőrzést” tartott, és a feltárt szabálytalanságok megszüntetésére kötelezték a munkáltatót.
A Felügyelőség által megküldött iratokból kitűnik, hogy több határozatot hozott a vállalkozóval - aki nem azonos a panaszos által megjelölt vállalkozóval (annak fiával) - szemben. A határozatokon az értesítettek között nem szerepel azonban a telepengedély kiadására hatáskörrel rendelkező polgármesteri hivatal, holott tudomása volt a munkabiztonsági hatóságnak, hogy a vállalkozó nem rendelkezik telepengedéllyel. A munkavédelmi törvény alapján a munkavédelmi üzembe helyezés feltétele a munkavédelmi szempontú előzetes vizsgálat. E vizsgálat célja annak megállapítása, hogy a létesítmény, a munkahely, a munkaeszköz, a technológia megfelel az egészséget nem veszélyeztető és biztonságos munkavégzéshez szükséges tárgyi, személyi, szervezési, munkakörnyezeti feltételeknek. Álláspontom szerint a Felügyelőségnek a bejelentés alapján észlelnie kellett volna, hogy a vállalkozó nem rendelkezik a szükséges hatósági engedélyek legalább egyikével, a telepengedéllyel, miután annak kiadásáról a Korm. rendelet szerint a jegyzőnek értesítenie kell az illetékes Felügyelőséget. Ha pedig saját nyilvántartásában nem lelhető fel egy vállalkozás engedélye, a hivatalból való ellenőrzés szükségessége merül fel. Ezt csak egy későbbi névtelen bejelentés alapján tíz hónappal később végezte el a Felügyelőség. A Felügyelőség a rá vonatkozó jogszabályok szerint a munkabiztonsági ellenőrzése során tapasztaltak alapján az ÁNTSZ-t keresi meg a munkaegészségügyi intézkedések céljából, a más hatósági engedélyek vizsgálata jelenleg nem tartozik hatáskörébe.
Tekintettel arra, hogy az Mvt. ilyen kötelezettséget nem ró a Munkabiztonsági és Munkaügyi felügyelőségekre, megállapítottam, hogy az első fokú hatósági jogkörrel rendelkező Felügyelőség eljárásával ugyan visszásságot okozott, de az magából a jogszabályból adódott. Megállapítottam továbbá, hogy az Mvt. nem ad lehetőséget a Felügyelőségek számára, hogy eljárásuk során vizsgálják, az ellenőrzött vállalkozás (munkáltató) rendelkezik-e a tevékenység folytatásához szükséges más hatósági engedéllyel, így például jogerős és végrehajtható használatbavételi (fennmaradási) engedéllyel, telep-, illetőleg környezetvédelmi engedéllyel.
A jogszabály hiányosságaiból eredő visszásság megszüntetése érdekében javasoltam a munkavédelemről szóló 1993. évi XCIII. törvény kiegészítését azzal, hogy az Országos Munkabiztonsági és Munkaügyi Főfelügyelőség és területi szervei eljárásuk során vizsgálhassák, hogy az ellenőrzött munkáltató rendelkezik-e a tevékenység folytatásához szükséges más hatósági engedéllyel, ennek hiányában vagy felfüggeszthessék a tevékenység gyakorlását, vagy értesítési kötelezettségük legyen a tevékenység folytatásának engedélyezéséről döntő hatóság felé.
Felkértem Országos Munkabiztonsági és Munkaügyi Főfelügyelőség elnökét, intézkedjen arról, hogy a jövőben, amennyiben a területi felügyelőségek más hatóságok hatáskörébe tartozó eljárás alapjául szolgáló szabálytalanságot észlelnek, arról azokat értesítsék a vizsgálatok megállapításainak egyidejű ismertetésével.
Felkértem Bátonyterenye jegyzőjét, hogy a mulasztásban megnyilvánuló visszásság orvoslása érdekében soron kívül hozzon érdemi határozatot az engedély nélküli épülethasználat kérdésében, továbbá az Országos Munkabiztonsági és Munkaügyi Főfelügyelőség Nógrád Megyei Felügyelőségének vizsgálati anyaga felhasználásával soron kívül intézkedjen a telepengedély hiányában gyakorolt tevékenység folyatatását megtiltó határozata végrehajtásának kikényszerítése érdekében.
Végül felkértem Márkháza, Kisbárkány és Nagykeresztúr Körjegyzőség jegyzőjét, hogy a jövőbeni szabályos eljárások érdekében intézkedjen hivatalában mind az anyagi, mind az eljárási jogi szabályok maradéktalan megtartásáról.

29.)	1031/2005. A panaszosok azt sérelmezték, hogy az ingatlanukkal szomszédos ingatlanon működő TÜZÉP telep zavarja (por-, füst- és zajhatás) a család nyugalmát és életvitelét. Telepengedéllyel nem rendelkezik a telep, „üzletműködési” engedélyt adott ki Boldog Község jegyzője, holott a Heves Megyei Közigazgatási Hivatal már 1995-ben kötelezte a hatóságot a telepengedélyezési eljárás lefolytatására. A panaszosok előadták, hogy a kérdéses terület valamikor a község temetőjének volt a része, mára viszont „a telepen állandó jelleggel kotrógép dolgozik, jelentős a kamion-, és teherforgalom, ráadásul rendszeressé vált a nyitás előtti, zárás utáni tevékenység, továbbá a mezőgazdasági erőgépek, gépek megjelenése, amelyek együttesen és külön-külön is jelentős zajjal, füsttel, porral járnak”. A panaszosok kérték a telep azonnali megszűntetését, és az eredeti állapot helyreállítást. A panaszosok a megyei közigazgatási hivataltól kértek segítséget 2003-ban. A hatóság helyszíni szemlét tartott, amelyen megállapították, hogy mészoltó tevékenységet nem folytatnak a telepen, csak „zsákos meszet forgalmaznak (a vásárlás helyét tényét a vállalkozó igazolni tudja), mivel erre igény van a lakosság részéről”. A két, korábbi mészoltó gödrön és körülötte fű nőtt, így mészoltásra utaló jeleket sem tapasztaltak. A panaszosokat arról tájékoztatta a másodfokú hatóság, hogy „a működési engedélyben megjelölt üzleti tevékenység végzése nem jogszabálysértő”.
A panaszosok az évekkel ezelőtt a telepen végzett mészoltó tevékenység miatt már fordultak hivatalunkhoz. Akkor az OBH 5638/1999. sz. alatti vizsgálati jelentésben az országgyűlési biztos általános helyettese rámutatott arra, hogy a „közegészségügyi és a környezetvédelmi hatóság korábban egyaránt jogosnak találta a panaszt és szükségesnek tartotta a mészoltási technológia (részbeni)zárttá tételét, hosszabb távon pedig a tevékenység lakóövezetből történő kitelepítését.” A panaszosok által indított birtokháborítási eljárásban a városi bíróság megállapította, hogy az alperes vállalkozó a mészoltással birtoksértést nem követ el. Kimondta ugyanakkor azt is, hogy a „felperest zavarhatja az alperesi tevékenység”. Miután a kifogásolt tevékenységet végző vállalkozó az eljárás idején elhunyt, az országgyűlési biztos helyettese vizsgálatát okafogyottság miatt lezárta. Egyidejűleg felkérte „Boldog Község Jegyzőjét, hogy amennyiben a jövőben a telepre telepengedélyt kérnek, vegye figyelembe a (…) határozatában foglalt kötelezést; a bírósági ítéletnek azt a megállapítását, hogy a tevékenység a panaszosokat zavarhatja; továbbá a Környezetvédelmi Felügyelőségnek azt az észrevételét, hogy a légszennyezés megakadályozására megfelelő műszaki megoldást kell alkalmazni.” 
A rendelkezésemre álló iratokból kétséget kizáróan megállapítható, hogy a panaszos szomszédságában nem folytatnak telepengedély köteles tevékenységet. Ugyanakkor felmerül annak a kérdése, hogy miután a TÜZÉP telep működése során jelentős mennyiségű eladásra szánt építő anyagot, fa- és vasárut, háztartási tüzelőanyagot tárolnak, ezen tevékenységhez nem szükséges-e telepengedély. 

30.)	OBH 1149/2005. A vértesszőlősi panaszosok OBH 5340/2003. sz. alatt a szomszédságukban működő Bt. zavaró tevékenységét sérelmezték. A csatolt iratokból megállapítható volt, hogy a Bt. telepengedély-köteles tevékenységet folytatott éveken keresztül engedély nélkül egy „autóalkatrész tároló melléképületre kiadott fennmaradási és továbbépítési engedéllyel bíró épületben”. A panaszosok az eljárásra kijelölt Tatabánya Megyei Jogú Város Önkormányzata jegyzőjének a Bt. részére ideiglenes telepengedélyt megadó határozat ellen fellebbezést nyújtottak be. Figyelemmel a fellebbezési eljárásra, vizsgálatomat az Obtv. 16. § (1) bekezdése alapján megszüntettem. 
A panaszosok ismételt beadványukban (OBH 1272/2004.) arról tájékoztattak, hogy a Komárom-Esztergom Megyei Közigazgatási Hivatal a fellebbezéssel megtámadott határozatot megsemmisítette, és az első fokú hatóságot új eljárásra kötelezte. Az eljárásra kijelölt tatabányai jegyző az új eljárásban a Bt. telepengedély iránti kérelmét elutasította, arra hivatkozva, hogy a tevékenyég gyakorlására szolgáló helyiség nem műhely - a lakóház használatbavételi engedélye szerint (garázs) -, az nem rendelkezik az eltérő használatra építési hatósági engedéllyel. 
A Komárom-Esztergom Megyei Közigazgatási Hivatal, mint másodfokú hatóság az első fokú határozatot megváltoztatta, és a Bt. részére „50.20 Gépjárműjavítás (kipufogó-, és karosszériajavítás) tevékenységre a telepengedélyt ideiglenesen, a jogerős építésügyi hatósági eljárás befejezéséig, de legfeljebb 2005. január 31-ig” megadta. Döntése indokolásában kifejtette, hogy a Bt. ügyvezetője, mint vállalkozó „tevékenységét a korábbiakban már gyakorolta, továbbá az engedélyezési eljárás elhúzódása miatt, - figyelemmel a korábbi engedélyre - valamint a Korm. rendelet 6. §-a alapján, mely szerint „a jegyző a helyszíni szemle megtartása nélkül dönthet a telepengedély megadásáról abban az esetben, ha megállapítja, hogy a telepen végzett azonos tevékenységekre adtak telepengedélyt, vagy a tevékenység végzéséhez szükséges - külön jogszabályban meghatározott - rendeltetésmódosításra korábban már engedélyt adtak, az engedélyezés során mérlegelendő körülmények időközben nem változtak és a folytatni kívánt tevékenység céljára a telep továbbra is alkalmas.” A jegyzőnek a szakhatóságok állásfoglalását ebben az esetben is meg kell kérnie, kivéve, ha a szakhatósági hozzájárulások megadásától három év még nem telt el”.
Rámutatott ugyanakkor a másodfokú hatóság arra, hogy sem az építés idején hatályos 2/1986. (II. 27.) ÉVM rendelettel közzétett Országos Építésügyi Szabályzat (OÉSZ), sem az országos településrendezési és építési követelményekről szóló 253/1997. (XII. 20.) Korm. rendelet (OTÉK) előírásai szerint nem szabályos a gépkocsi tároló egy részének (egy  légterében) műhelykénti használata, így a megjelölt „helyiség rendeltetése az építésügyi hatósági engedélyek alapján gépjárműtároló, függetlenül attól, hogy azt a korábbi telepengedélyezés alapján (1985.) más funkcióra használták”. (Megjegyzem, hogy a lakóház építése és a hivatkozott telepengedély kiadása idején még a 12/1980. (III. 14.) ÉVM rendelet volt hatályban, amit a határozatban említett 2/1986. (II. 27.) ÉVM rendelet helyezett hatályon kívül). A rendelkezésemre álló iratokból megállapítottam, hogy a telepengedély kiadásának időpontjában hatályos OTÉK előírásai alapján nem használható a gépkocsitároló egy légtérrel műhelyként, valamint, hogy a korábbi tevékenységet engedély alapján nem a Bt. folytatta. A telepengedélyezési eljárás során pedig a jegyzőnek, majd a közigazgatási hivatalnak mint felettes hatóságnak vizsgálnia kell, hogy a telep alkalmas-e a gyakorolni kívánt tevékenységre. A másodfokú hatóság, bár részletesen kifejtette, hogy a műhelynek használt helyiség miért nem felel meg az előírásoknak - bár csak ideiglenes ideig - de mégis megadta a telepengedélyt. 
A másodfokú határozat törvényessége független a panaszosnak a vizsgált alkotmányos jogaitól, ezért, és mert a törvényesség sorozatos (és rendre a telepengedélyt kérő javára történő) megsértésének gyanúját észleltem, a panaszt az Obtv. 19. § (3) bekezdése alapján a Komárom-Esztergom Megyei Főügyésznek tettem át vizsgálatra és a szükséges intézkedések megtételére. Erről a panaszost és a közigazgatási hivatal vezetőjét értesítettem, eljárásomat lezártam. A megyei főügyész arról értesített, hogy felszólalással élt a kifogásolt másodfokú határozattal szemben, amelyet az azt hozó hatóság elfogadott. A panaszosok újabb beadványából arról értesültem, hogy a kijelölt építésügyi hatóság a vállalkozó lakóépülete alagsorában levő hobbyműhely rendeltetésének megváltoztatását engedélyezte kipufogó és karosszériajavító műhely használatára.
A határozat ellen benyújtott fellebbezés elbírálás alatt van, ezért az Obtv. 16. § (1) bekezdés alapján jelenleg nincs vizsgálati lehetőségem az ügyben.Ugyanakkor megállapítottam, hogy nem egyedi a probléma, hiszen a 15. pontban ismertetett ügyben az építésügyi hatóság előbb nem engedélyezte az anyagtároló és műhely egy légterű használatát, utóbb azonban ezen kikötését visszavonta.

31.)	OBH 1218/2005.: A kozármislenyi panaszos a szomszédságában működő Kft. szállítási tevékenységével kapcsolatos nehézgépjárművek parkolását és azt kifogásolta, hogy a gépjárművek bemelegítése (indítása) hétvégeken is rendszeres. A panaszos beadványában arra is hivatkozik, hogy a Kft. tevékenységi körébe telepengedély-köteles tevékenység is tartozik. Kozármisleny Község jegyzője arról tájékoztatott, hogy a panaszos birtokvédelmi kérelmét elutasította, amely határozat ellen a kérelmező keresetet terjesztett elő. 
A panaszos ingatlana a 7/2003. (IV. 23.) Önk. rendeletet értelmében Lke-3 jelű, kertvárosias lakóterületben van, ahol az OTÉK 13. § (1) - (2) bekezdéseiben meghatározott épületek helyezhetők el. E szabályozás szerint a kertvárosias lakóterület laza beépítésű, összefüggő nagy kertes, több önálló rendeltetési egységet magában foglaló, 7,5 m-es épületmagasságot meg nem haladó lakóépületek elhelyezésére szolgál, ahol [(2) bekezdés 4. pont] a terület rendeltetésszerű használatát nem zavaró hatású kézműipari épület is elhelyezhető. Az OTÉK 42. § (1) bekezdése előírja, hogy az építmények, önálló rendeltetési egységek, területek rendeltetésszerű használatához - a (10) bekezdés szerinti eltérő helyi önkormányzati rendelet hiányában - legalább a (2) és (4) bekezdésben előírt mennyiségű és fajtájú járművek elhelyezési lehetőségét, továbbá rendszeres teherszállítás esetén rakodóhelyet kell a telken biztosítani. A (8) bekezdés szerint tehergépkocsi-rakodóhelyről kell gondoskodni minden olyan építmény részére, ahol rendszeres teheráru-szállítás szükséges. A rakodóhelyek számát és helyét úgy kell meghatározni, hogy a rakodás a közterület forgalmát és az építmény rendeltetésszerű használatát ne akadályozza. A (9) bekezdés értelmében pedig felszíni gépjármű-várakozóhely (parkoló), rakodóhely huzamos tartózkodás céljára szolgáló földszinti helyiség homlokzati nyílászárójához - a saját tulajdonú gépjármű kivételével - 5,0 m-nél közelebb nem lehet.
A Korm. rendelet melléklete tartalmazza azokat a tevékenységeket, amelyek telepengedély kötelesek. A TEÁOR 63.21. alá sorolt, egyéb szárazföldi szállítást segítő tevékenységekből a parkolóhely, garázs üzemeltetése, kivéve a közút kezelője által üzemeltetett, közút területén vagy a közút területén kívüli közterületen létesített, illetőleg kijelölt várakozóhely. A jegyző arról is tájékoztatott, hogy a panaszost lakóépülete és az általa sérelmezett tehergépjárművek parkolására használt terület között 25 m a távolság. A panaszosnak a birtokvédelmi eljárással kapcsolatos észrevételeit az Obtv. 29. §-a alapján hatáskör hiányában nem vizsgálhatom. 
A tehergépjárművek saját ingatlanon való tárolása a hivatkozott módosított Korm. rendelet értelmében nem telepengedély köteles tevékenység, így megállapítható, hogy a kozármislenyi jegyző nem követett el mulasztást, amikor nem indított telepengedélyezési eljárást a vállalkozóval szemben, hanem tájékoztatta panaszost a vonatkozó, hivatkozott Korm. rendeletről.
Tekintettel arra, hogy a rendelkezésemre álló iratokból  nem állapítottam meg az országgyűlési biztos külön intézkedésére okot adó körülményt, eljárásomat megszüntettem. 

32.)	OBH 2392/2005.: A kiskunfélegyházi panaszos a közös tulajdonban álló külterületi 0310/3 hrsz-ú ingatlanon társtulajdonosa által engedély nélkül gyakorolt autófényező tevékenységét, és az arra vonatkozó hatósági eljárást sérelmezte. A panaszos előadta, hogy Kiskunfélegyháza Város Önkormányzata polgármesteri hivatala már háromszor adott ki telepengedélyt a vállalkozó részére, amelyet a Bács-Kiskun Megyei Közigazgatási Hivatal mindhárom esetben megsemmisített. A jegyző 2004. június 28-án kelt határozatával a tevékenység gyakorlását azonnali hatállyal felfüggesztette a szükséges telepengedély beszerzéséig. A megyei közigazgatási hivatal az első fokú döntést megváltoztatta, és a tevékenység gyakorlását megtiltotta. A panaszos sérelmezte azt is, hogy a hatóság nem szerez érvényt a kötelezettséget kimondó döntésnek, társtulajdonosa tovább folytatja a zavaró tevékenységét.
A jegyző arról tájékoztatott, hogy a vállalkozó 1987-től folyamatosan végzi az autófényező tevékenységet, telepengedély alapján. A Korm. rendelet szerint megindított telepengedélyezési eljárás során a panaszos szakértői véleményt nyújtott be arra vonatkozóan, „hogy a telep működése szomszédjogi, birtokjogi értelemben vett nyugalmát zavarhatja és (…) lakóépületének értékét csökkenti. Hatóságunk megállapította, hogy (…) lakóingatlanát annak tudatában építette, hogy ott autófényező műhely működött és ennek esetleges zavaró és egyéb hatásaival teljes mértékben tisztában volt”. 
A megyei közigazgatási hivataltól megkapott előzményi iratokból megállapítottam, hogy a másodfokú hatóság már három ízben semmisítette meg a kiadott telepengedélyt, és utasította új eljárásra a hatóságot, amely következetesen arra alapozza döntését, hogy a vállalkozónak, aki 1987-től – engedély alapján folytatja munkáját - szerzett joga van tevékenysége gyakorlására. Ezért immár negyed ízben adta ki a telepengedélyt, meghatározott kikötésekkel. 
A panaszos fellebbezése jelenleg elbírálás alatt van, ezért a legutóbb kiadott határozat vizsgálatára nincs lehetőségem az Obtv. 16. § (1) bekezdés alapján. Az iratok tanúsága szerint a hatóság a vállalkozót három ízben sújtotta végrehajtási pénzbírsággal azért, mert a tevékenység gyakorlását megtiltó határozatban foglaltakat a kötelezett nem tartotta be. Azt, hogy milyen végrehajtási intézkedést tesz a közigazgatási szerv, az Áe. 82. §-a értelmében maga dönti el, az ombudsman nem dönthet megválasztásuk kérdésében, s erre nem is utasíthatja a végrehajtást foganatosító szervet. 
Figyelemmel arra, hogy a jegyző a kötelezettel szemben megtette a jogszabályban számára előírt intézkedéseket, a vizsgált alkotmányos jogokkal összefüggésben visszásságot nem állapítottam meg. A megyei közigazgatási hivatal utóbb megküldte a hivatkozott fellebbezési eljárásban hozott határozatát, amelyben rámutatott arra - álláspontom szerint helyesen -, hogy a telepengedély a Kiskunfélegyháza Város Önkormányzata helyi építési szabályzatában meghatározott övezeti besorolás alapján nem adható meg annak ellenére, hogy a kérelmező 1983-ban építési, majd 1987-ben használatbavételi engedélyt kapott autófényező műhelyre.

33.)	OBH 3879/2005.: A panaszos (egy Bt. ügyvezetője) beadványában előadta, hogy a Budapest, VII. kerületben vett üzlethelyiségben gyakorolni kívánt felsőruházat gyártásra nem kapott telepengedélyt a kerületi helyi építési szabályzatra hivatkozással. A Fővárosi Közigazgatási Hivatal fellebbezését elutasította, a határozat ellen keresettel élt. 
A panaszos azt sérelmezte, hogy a másodfokú építésügyi hatóság a fellebbezési eljárásban felülbírálva az építésügyi hatóság szakhatósági állásfoglalásában foglaltakat, az adott helyen szintén nem megengedhetőnek ítélte a folytatni kívánt tevékenységet. A másodfokú szakhatóság állásfoglalásában rámutatott arra, hogy a területen, ahol a kérdéses üzlethelyiség van a Budapesti Városrendezési és Építési Keretszabályzatról szóló 47/1998. (X. 15.) Főv. Kgy. rendelet /BVKSZ/ 24. § (4) bekezdése értelmében a lakóterületen elhelyezhető épületeken belül a fő rendeltetést kiszolgáló ipari, raktározási funkciók megengedhetőek. A Budapest, VII. kerület Erzsébetváros Kerületi és Városrendezési és Építési Szabályzatáról szóló 4/2004. (II. 23) Ök. (KVSZ) rendelet 5. § (2) bekezdés c.) pontja nem engedi meg ipari tevékenységnek minősülő rendeltetés újonnan történő létesítését, kivétel a kisipari tevékenység. „Az egyéni vállalkozásról szóló 1990. évi V. tv. 16. § (4) bekezdése értelmében a kisiparoson az egyéni vállalkozót kell érteni. A fentiek értelmében a használati mód műhelyre történő változtatása egyéni vállalkozó számára megengedett lenne, azonban a kérelmező egy Bt-t üzemeltet, így a szakhatósági hozzájárulás megadására nincs lehetőség”.
A panaszos ezt követően (jogi képviselője útján) törvényességi vizsgálatot kért a Fővárosi Közigazgatási Hivatal vezetőjétől, aki arról értesítette, hogy a kerületi KVSZ-t „jogi szempontból nem találtam kifogásolhatónak”. A hivatalvezető megerősítette a másodfokú építésügyi hatóság álláspontját, és kifejtette, hogy az önkormányzati rendelet, ”amikor a kisiparosról, és kisipari tevékenységről rendelkezik, nem is szabályozhat másként csak a fenti törvény értelmező rendelkezéseit figyelembe véve, az egyéni vállalkozó és vállalkozás viszonylatában”.
A panaszos kérelme arra irányult, hogy kezdeményezzem alkotmányjogi panasz benyújtását az Alkotmánybírósághoz, amennyiben úgy ítélem meg, hogy a vállalkozási szabadságot, és a diszkrimináció tilalmára vonatkozó alkotmányos jogok sérelmét más módon nem tudnám orvosolni.
Tájékoztatom a kérelmezőt, különös tekintettel arra, hogy van jogi képviselője, hogy az Alkotmánybíróságról szóló XXXII. törvény 1. § b) pontja értelmében az Alkotmánybíróság hatáskörébe tartozik a jogszabály, valamint az állami irányítás egyéb jogi eszköze alkotmányellenességének utólagos vizsgálata, az önkormányzati rendelet utólagos normakontrollja, és a d) pont szerint az Alkotmányban biztosított jogok megsértése miatt benyújtott alkotmányjogi panasz elbírálása. A törvény 21. § (2) bekezdése szerint bárki indítványozhatja mindkét eljárást. 
Fentiek alapján nem láttam indokoltnak bármilyen intézkedést tenni az ügyben. Vizsgálatom a panaszban foglaltakra általánosságban vonatkozik, hiszen a felvetettek nem egyedi problémát tükröznek.

Alkalmazott jogszabályok
1957. évi IV. törvény az államigazgatási eljárás általános szabályairól (Áe.) 
1990. évi LXV. törvény az önkormányzatokról (Ötv.) 
1997. évi LXXVIII. törvény az épített környezet alakításáról és védelméről (Étv.)
46/1997. (XII. 29.) KTM rendelet az egyes építményekkel, építési munkákkal és építési tevékenységekkel kapcsolatos építésügyi hatósági engedélyezési eljárásokról (KTM r.) 
1995. évi LIII. törvénya környezet védelmének általános szabályairól (Kvtv.)
1990. évi V. törvényaz egyéni vállalkozásról
80/1999. (VI. 11.) Korm. rendelet a telepengedély alapján gyakorolható ipari és szolgáltató tevékenységekről, valamint a telepengedélyezés rendjéről (Korm. rendelet)
12/1983.(V. 12.) MT rendelet a zaj- és rezgésvédelemről (MT rendelet)
2004. évi CXL. törvénya közigazgatási hatósági eljárás és szolgáltatás általános szabályairól (Ket.) hatályba lép 2005. november 1.

Érintett alkotmányos jogok
Magyar Köztársaság Alkotmánya
2. § (1) A Magyar Köztársaság független demokratikus jogállam.
13. § (1) A Magyar Köztársaság biztosítja a tulajdonhoz való jogot.
18. § A Magyar Köztársaság elismeri és érvényesíti mindenki jogát az egészséges környezethez.
57. § (5) A Magyar Köztársaságban a törvényben meghatározottak szerint mindenki jogorvoslattal élhet az olyan bírósági, közigazgatási és más hatósági döntés ellen, amely a jogát vagy jogos érdekét sérti.
70/D. § (1) A Magyar Köztársaság területén élőknek joguk van a lehető leg-magasabb szintű testi és lelki egészséghez. (2) Ezt a jogot a Magyar Köztársaság a munkavédelem, az egészségügyi intézmények és az orvosi ellátás megszervezésével, a rendszeres testedzés biztosításával, valamint az épített és a természetes környezet védelmével valósítja meg.

A vizsgálat megállapításai
Magyarországon az emberi környezet védelméről szóló 1976. évi II. törvény kiemelte az általános környezetvédelem fontosságát. A törvény [2. § (2) bekezdés] rögzítette, hogy „Minden állampolgárnak joga van arra, hogy emberhez méltó környezetben éljen.”
„A kilencvenes években egyre nagyobb szükség van az áttekinthető, preventív, világos és integrált jogi szabályozásra.”  A környezetvédelemről szóló 1995. évi LIII. törvény  (a továbbiakban: Kvtv.) nagy változást hozott, hiszen a környezetvédelem általános, tágabb értelemben vett szabályait tartalmazza, s nemcsak emberközpontú. A törvény 1. § (1) bekezdése határozza meg a törvény alapcélját: „az ember és környezete harmonikus kapcsolatának kialakítása, a környezet elemeinek és folyamatainak védelme, a fenntartható fejlődés környezeti feltételeinek biztosítása”.
Magyarország egy éve az Európai Unió tagja. Az integráció számos kihívás elé állította hazánkat. Az Európai Unió környezetvédelmi előírásainak hazai adaptációja folyamatos, jogszabályaink (legalábbis az 1995-től alkotottak, illetőleg módosítottak) mind ahhoz igazodnak. A jogharmonizálás fontos követelmény, azonban azt a hazai viszonyoknak megfelelően kell elvégezni. A hozzám benyújtott panaszokból levonható következtetés szerint hazai környezetvédelmi jogalkotásunk csak a nagy teljesítményű szennyezést okozó tevékenységekre modellezett Ezen véleményemet igazolni látom jogszabályi előírásainkban, gondolok itt a kémiai biztonságról szóló törvényre, a hulladékgazdálkodási törvényre (Hgtv.), a környezeti hatástanulmányról, az egységes környezethasználati engedélyről (IPPC) vagy a levegővédelemről szóló kormányrendeletekre.
A jogalkotók azonban nem mindig veszik figyelembe hazánk termelési struktúráját. „Az évtized nagy kérdőjelét e téren a kis- és középvállalkozások jelentik majd. Amennyiben fejlődésüket nem sikerül környezetvédelmi szempontból új pályára állítani, akkor előfordulhat, hogy nemcsak a globális problémák, hanem a helyi környezetet, a hazai lakosság egészségét veszélyeztető szennyezések vonatkozásában is romlás következik be. (…) A következő évtized környezetvédelmének egyik legjelentősebb kérdőjelét az állami beruházások említett kedvezőtlen hatása mellett tehát a kis- és közepes vállalkozások jelentik. Nagy számuk és a foglalkoztatásban játszott szerepük miatt a gazdaság stabilizáló ágazataként működhetnének, de jelentős annak a veszélye is, hogy a környezetszennyezést és az alacsony környezeti hatékonyságot konzerválják. Jelenleg nem tudjuk, hogy pontosan mekkora a kis- és közepes vállalkozások hozzájárulása a környezetszennyezéshez. Valószínűleg nem tévedünk, ha azt állítjuk, hogy jóval nagyobb, mint a GDP-hez való hozzájárulásuk aránya, tehát egyértelműen rontják az ország átlagos környezeti hatékonyságát. A kisvállalkozások támogatása mind az EU, mind a hazai kormányzat fejlesztési stratégiájában a prioritások közé tartozik. Amennyiben azonban a következő tíz évben nem sikerül a kisvállalkozásokat a ’csővégi’, reaktív környezetvédelemről a megelőző környezetvédelemre, a tisztább termelésre átállítani, az mind gazdasági, mind környezeti értelemben komoly következményekkel járhat.”
Vizsgálatom fentiek figyelembevételével tehát inkább a kifogásolt eljárások és döntések jövőbeni előfordulásának megelőzésére irányul, mint a konkrét ügyekre. A gyakorlatban felmerült olyan kérdésekre helyezzük a hangsúlyt, amelyek megoldása egyrészt a közreműködő hatóságok körültekintőbb eljárását és megalapozottabb döntéseit, másrészt a hatályos jogszabályok módosítását igénylik, továbbá az eljárásokban résztvevő állampolgárok és szervezetek jogkövető magatartását követelik meg.
Vizsgálatomhoz figyelembe vettem a káros környezeti hatásokat eredményező, telepengedélyhez kötött tevékenységek engedélyezési eljárásait vizsgáló OBH 3375/2002. számú átfogó jelentés megállapításait, az azok alapján tett ajánlásaimat, jogszabály módosító javaslataimat, azok fogadtatását, valamint a Korm. rendelet módosításait, a Fővárosi Főügyészség Ig.414/2004. számú összefoglaló jelentését a telepengedélyezési eljárások törvényességi vizsgálatáról, a megyei közigazgatási hivataloknak és az érintett jegyzőknek a Korm. rendelet alkalmazásával kapcsolatos észrevételeit.
Az országgyűlési biztoshoz érkezett panaszokban a legtöbb esetben a telepengedélyezési eljárást megelőző építésügyi eljárást (engedélyt) is sérelmezik, (1., 10., 14., 18., 20.,  23., 27., 30.,) illetőleg kifogásolják a panaszosok a település szabályozási tervét (lakókörnyezetük családi házas övezet [4., 5., 6., 7.,  8., 10.,  17., 19.]). A beérkezett panaszokból kitűnik, hogy az egyéni-, mikro-és kisvállalkozások egyre inkább a kertvárosias övezetekben, sűrűn lakott negyedekben kívánnak tevékenykedni. 

I.
Megállapításaimat a vonatkozó jogszabályok által használt fogalmak bemutatásával  kell kezdeni ahhoz, hogy a panaszokban felvetett problémák eredete világos legyen, és azokra a jogalkotókkal és jogalkalmazókkal, valamint a tevékenységeket végzőkkel együtt megoldást találjunk.
A)	A kis- és középvállalkozásokról, fejlődésük támogatásáról szóló 2004. évi XXXIV. törvény  1. §-a szerint a törvény célja többek között a mikro-, kis- és középvállalkozások meghatározása.
A 3. § (2) bekezdése értelmében a KKV (kis- és középvállalkozások) kategórián belül kisvállalkozásnak minősül az a vállalkozás, amelynek a) összes foglalkoztatotti létszáma 50 főnél kevesebb, és b) éves nettó árbevétele vagy mérlegfőösszege legfeljebb 10 millió eurónak megfelelő forintösszeg. A (3) bekezdés értelmében  A KKV kategórián belül mikrovállalkozásnak minősül az a vállalkozás, amelynek a) összes foglalkoztatotti létszáma 10 főnél kevesebb, és b) éves nettó árbevétele vagy mérlegfőösszege legfeljebb 2 millió eurónak megfelelő forintösszeg. A 19. § 2. és 5.pontja szerint e törvény alkalmazásában: egyéni vállalkozás: az egyéni vállalkozásról szóló 1990. évi V. törvény 2. §-ában meghatározott vállalkozás; vállalkozás: az egyéni vállalkozás, a gazdasági társaság, a szövetkezet, a vízi társulat, a víziközmű társulat, továbbá az erdőbirtokossági társulat.
B)	A gazdasági kamarákról szóló 1999. évi CXXI. törvény
1. §-a szerint: E törvény hatálya a Magyar Köztársaság területén székhellyel vagy fiókteleppel rendelkező gazdálkodó szervezetekre, a gazdasági kamarákra, valamint - az érdek-képviseleti jogok gyakorlása tekintetében - a gazdasági érdek-képviseleti szervezetekre terjed ki.
A 2. § rögzíti, hogy: e törvény alkalmazásában a) gazdálkodó szervezet: a gazdasági társaság, a közhasznú társaság, az egyesülés, az egyes jogi személyek vállalata, a leányvállalat, a külföldi székhelyű vállalkozás magyarországi fióktelepe, a lakásszövetkezet kivételével a szövetkezet, az egyéni vállalkozó, továbbá az agrár- és vidékfejlesztési támogatásra jogosult mezőgazdasági termelő;
c) kézműipari tevékenység: az a tevékenység, amely a gazdálkodó szervezet vagyonának, forgalmának mértékét, üzemméretét, alkalmazottainak számát és szakképesítését, a termelő, a kereskedelmi, illetve a szolgáltató tevékenység jellegét, a gazdálkodó szervezet tagjának a munka végzésében való személyes közreműködését figyelembe véve a kézműipari szakmák jegyzékébe került felvételre, ideértve a művészi kézművességet is.
C)	Az egyéni vállalkozásról szóló 1990. évi V. törvény 2. § (1) bekezdése szerint e törvény alkalmazásában egyéni vállalkozás a devizajogszabályok szerint belföldinek minősülő természetes személy vagy - a 3. § (2) bekezdésében meghatározott esetben - külföldinek minősülő külföldi állampolgár gazdasági tevékenysége. E törvény alkalmazásában gazdasági tevékenység az üzletszerűen - ellenérték fejében, nyereség- és vagyonszerzés céljából, rendszeresen - folytatott termelő vagy szolgáltató tevékenység.
A 16. § (4) bekezdése rendelkezik arról, hogy ahol jogszabály kisiparost vagy magánkereskedőt említ, ezen egyéni vállalkozót kell érteni, míg a 18. §-a ad arra lehetőséget, hogy az az egyéni vállalkozó, aki az igazolványában feltüntetett tevékenységet személyesen gyakorolja, a „kisiparos” illetve a „magánkereskedő”, a mestervizsgával rendelkező vállalkozó a „mester” megnevezést használhassa.
E)	Az épített környezet alakításáról és védelméről szóló 1997. évi LXXVIII. törvény 2. §-a szerint e törvény alkalmazásában:
5. Épített környezet: a környezettudatos építési munka eredményeként létrehozott, illetve elhatárolt épített (mesterséges) része, amely elsődlegesen az egyéni és a közösségi lét feltételeinek megteremtését szolgálja.
8. Építmény (az épület, műtárgy gyűjtőfogalma): a rendeltetésére, szerkezeti megoldására, anyagára, készültségi fokára és kiterjedésére tekintet nélkül minden olyan helyhez kötött műszaki alkotás, amely a talaj, a víz vagy az azok feletti légtér megváltoztatásával, beépítésével jön létre.
10. Épület: olyan építmény, amely szerkezeteivel részben vagy egészben teret, helyiséget vagy ezek együttesét zárja körül meghatározott rendeltetés - jellemzően tartózkodás - céljából.
11. Helyi építési szabályzat: az építés rendjét a helyi sajátosságoknak megfelelően megállapító és biztosító települési önkormányzati rendelet.
20. Szabályozási terv: az a településrendezési terv, amely a település közigazgatási területének felhasználásával és beépítésével, továbbá a környezet természeti, táji és épített értékeinek védelmével kapcsolatos sajátos helyi követelményeket, jogokat és kötelezettségeket megállapító építési előírásokat térképen, rajz formájában ábrázolja.
A 7. § (1) bekezdése határozza meg a településrendezés célját: a települések terület-felhasználásának és infrastruktúra-hálózatának kialakítása, az építés helyi rendjének szabályozása, a környezet természeti, táji és épített értékeinek fejlesztése és védelme, továbbá az országos, a térségi, a települési és a jogos magánérdekek összhangjának megteremtése, az érdekütközések feloldásának biztosítása, valamint az erőforrások kíméletes hasznosításának elősegítése.
F)	Az országos településrendezési és építési követelményekről szóló 253/1997. (XII. 20.) Korm. rendelet (OTÉK) 29. § (3) bekezdésének 2. pontja értelmében mezőgazdasági területen: a 720-1500 m² területnagyságú telken - a nádas, a gyep és a szántó művelési ágban nyilvántartottak kivételével - 3%-os beépítettséggel elsősorban a tárolás célját szolgáló egy gazdasági épület és terepszint alatti építmény (pince) helyezhető el.
G)	A település „egy embercsoportnak olyan lakó-, illetve munkahelye, de többnyire lakó- és munkahelyegyüttese, amelyen ez az embercsoport az ezzel járó funkciók (munka, pihenés, művelődés, testnevelés, stb.) kielégítésére meghatározott területen megfelelő létesítményeket hozott létre”, határozta meg Perényi Imre a Településrendezés (1972. Tankönyvkiadó) című könyvében, mint a településrendezéssel összefüggő egyik legalapvetőbb fogalmat. „A magyarországi települések morfológiai felépítésében – amely a beépítés jellege, alaprajzi elrendezése, a település szerkezete alapján határozható meg – eltérő jellegű csoportok különböztethetők meg”. A falvak között kétféle települési típust lehetett megkülönböztetni, a „kertes (csoportos)településekben a lakosság foglalkozásához igazodva kettős beltelek volt. Az egyik a lakóházhoz tartozott, a másik pedig a lábasjószágot és terményt befogadó építményekkel körülvett ólaskertnek, szérűskertnek stb. nevezett tulajdonképpeni gazdasági udvar. A házhelyek a település belső területén feküdtek, a kertek pedig a település szélén helyezkedtek el. (…) a bekerített házak gazdasági célra is alkalmasak lettek, a lakótelkekre gazdasági épületeket is elhelyeztek, és fordítva: a gazdasági épületek céljait szolgáló telkekre is kerültek lakóépületek. (…) a kertes település eredeti formája megváltozott. Ezt a nagyhatárú településeknél további változások is követik, nevezetesen, hogy az ólas-vagy szérűskert kikerült a földekre, helyüket a településben lakóházak foglalták el. Ezzel magyarázható, hogy az ún. kertes településeknél a telkek mérete a falu központjában lényegesen kisebb, mint a falu szélén. (…) Az eltérő gazdálkodási mód többek között a kevesebb házi jószág, valamint annak tartási módja, belterjes településeket eredményezett. A csűrös települések az egymással általában párhuzamos, keskeny, szalag formájú telkek csoportjából adódnak. A telken helyezkedik el a ház az összes gazdasági épületekkel. (…) Ipari üzemeknek a lakóterületen való elhelyezésénél elsőrendű szempont az, hogy az ipari üzemek telepítése és működése a lakófunkció károsodását nem eredményezheti. (…) Az e célra szóba jöhető ipari üzemek körének helyes, gondos megválasztásával, sőt korlátozással lehet kielégítő megoldásokat találni. Így az ipari üzemek csak korlátozott közlekedési igényekkel léphetnek fel, az ipari szállítás nem lehet olyan mértékű, hogy áthaladása a lakóterület belső útvonalain a forgalmi helyzetet jelentően befolyásolja.” 
Az Európai Bizottság annak érdekében, hogy általános keretet teremtsen a kis- és középvállalkozások fejlesztését szolgáló intézkedések, programok számára, 1996-ban egységes fogalmi meghatározást ajánlott a kis- és közepes méretű vállalkozásokra. Az ajánlás továbbá egyértelművé teszi a kisvállalkozások (50 főnél kevesebb alkalmazott és legfeljebb 7 millió euro forgalom, vagy 5 millió euro mérlegfőösszeg és függetlenség) és a mikro-vállalkozások (legfeljebb 9 alkalmazott) meghatározását. A Magyarországon működő vállalkozások elsöprő többsége, 95%-a mikro-vállalkozás (…) Az átlagos méretű EU-vállalkozás 6 főt alkalmaz. (...)  
Mint látható, a különböző jogszabályok eltérő fogalmat használnak a szabályozási területüknek megfelelően, azonban mindegyiket alkalmazzák a hétköznapi nyelvben, és még egyes vállalkozók szerint is: a mikrovállakozás 1-2 fős.
H)	A Magyar Értelmező Kéziszótár (Akadémiai Kiadó, 2003., 664. old.) meghatározásai szerint kézműáru: kézi munkával készített egyedi, (kis)ipari áru; Kézműves: kézművességgel foglalkozó iparos; Kézművesség: egyszerű szerszámokkal, egyedi eljárással folytatott (kis)ipari termelés; Kisipar: kisüzemben, műhelyben, ill. külső munkahelyen kéziszerszámokkal v. egyszerű gépekkel folytatott ipar; Kisiparos: kisüzemben, műhelyben tulajdonosként dolgozó személy (702. old.); Kisvállalkozó: kisebb tőkével rendelkező, bérmunkásokat ennek arányában foglalkoztató vállalkozó (704. old.); Iparos: ipart, mesterséget (saját műhelyében) folytató szakember; Mikro: (előtag) parányi, szabad szemmel nem látható (931. old.); Műhely: kisipari munka végzésére való helyiség (954. old.).
I)	A Budapesti Kézműipari Kamara (BKIK) Kézműipari Tagozata szerint: „a kézműves kifejezés (…) az emberek többségében azonosul a hagyományos kézműves szakmákkal. A Kézműipar már találóbb megfogalmazás, de a köztudatban ezt is sokan azonosítják a már említett kézművességgel. A tagozathoz tartozó vállalkozások (…) döntő többsége a mikró- és kisvállalkozások köréből kerül ki. Szakmai megoszlásuk igen széleskörű, az építőipartól, a vasiparon, gépjárműiparon keresztül a textilipar, a szolgáltatók egészen a hagyományos művészi kézművességgel foglalkozó vállalkozásokig.” 

J)	CompLex TEÁOR 
D FELDOLGOZÓIPAR
A feldolgozóipar gazdasági szervezetei általában üzemek, gyárak, amelyek jellemzően erőgépeket és anyagmozgató berendezéseket üzemeltetnek, működtetnek. Azok a vállalkozások is ebbe a nemzetgazdasági ágba tartoznak, amelyek kézi erővel (kézműipari módszerekkel) vagy bedolgozás keretében alakítják át a nyers(alap)anyagokat új termékké, továbbá azok is, amelyek olyan termékeket adnak el a fogyasztóknak, amelyeket ugyanott gyártanak, mint ahol értékesítenek, pl.: pék, szabó.
26.2 Kerámiatermék gyártása (kivéve: építési)
Ebbe a szakágazatba tartozik:
- a kerámiaszobrok és egyéb lakberendezési kerámiatárgyak gyártása, beleértve kézműipari módszerrel történő termékek gyártását is.
26.25 Egyéb kerámiatermék gyártása
Ebbe a szakágazatba tartozik:
- a szállítási és csomagolási célú kerámiafazekak, -korsók és hasonló termékek,
- a máshova nem sorolt kerámiatermékek gyártása, beleértve a kézműipari módszerrel történő gyártást is.

II.
Mint említettem, a vizsgált panaszok közül számos kifogásolja a telepengedély-köteles tevékenységeket befogadó épületek (szabályozási terv alapján elhelyezhető) helyét, valamint az egyedi építmények engedélyezését, az arra irányuló eljárásokat. Már előző vizsgálatomban foglalkoztam e témával, azonban felvetéseim, javaslataim nem vezettek eredményre. Ezért, és mert a panaszosok változatlanul kifogásolják a telepengedélyezési eljárást megelőző építésügyi döntéseket, szükségesnek tartom a panaszok alapján részletesebben kifejteni álláspontomat.
A)	A ma hatályos Étv. 8. §-a megfogalmazza azt a követelményt, hogy a településrendezés során biztosítani kell a terület közérdeknek megfelelő felhasználását a jogos magánérdekre tekintettel, az emberhez méltó környezet folyamatos alakítását, értékeinek védelmét. A településrendezés komplex tevékenység. A Kvtv. 24-27. §-ai értelmében a települések területén a környezet terhelhetősége és a településrészek rendeltetése alapján a rendezési tervben övezeteket kell meghatározni. „Az egyes övezetekben folytatható tevékenységek a külön jogszabályban a környezetterhelés jellege alapján meghatározott védőtávolság, védőterület megléte és a védelmi előírás megtartása esetén engedélyezhetők”. A 27. § szerint a területrendezési és településrendezési tervek előkészítése során a bennük foglalt elképzelések várható környezeti hatásait is fel kell tárni, és értékelni, továbbá a szükséges környezetvédelmi intézkedéseket környezetvédelmi fejezetben, vagy önálló környezetvédelmi tervben kell rögzíteni. 
A szabályozási terv elfogadása előtt meghatározott egyeztetési eljárást kell lefolytatni az Étv. előírásai szerint. Ezen eljárás egyik kiemelkedően fontos eleme, hogy a településszerkezeti és a szabályozási tervet ismertetni kell a lakossággal. A lakosság véleményének megismerése azonban nem merülhet ki a tervezés elején biztosított véleménynyilvánítással. Ezért a törvény a polgármester kötelezettségévé teszi, hogy a tervet jóváhagyás előtt legalább egy hónapra a helyben szokásos módon - a véleményezési eljárásban beérkezett és beépített megállapításokkal, illetőleg azok elutasításának indokaival - közzé tegye. Ez idő alatt az érintettek a közzétett információkkal kapcsolatban észrevételt tehetnek. Már a településszerkezeti tervek elkészítésénél gondolkodni kell(ene) arról, hogy a településen hol kívánatos ipari övezete(ke)t kialakítani, illetőleg a beépítésre szánt terület mely részén engedhető meg, és milyen ipari-szolgáltató tevékenység gyakorlása. Ebben a tervezési szakban kellene már arra is utalni, hogy szükséges a zaj-és rezgés, a bűz, illetőleg por elleni védelem szabályozása. A már hivatkozott (OBH 3375/2002. sz.) jelentésemben megfogalmazott építésügyi vonatkozású kezdeményezéseim mint említettem, elutasításra kerültek, pedig a telepengedélyhez kötött tevékenységekkel kapcsolatos környezetvédelmi összefüggések vizsgálatához elengedhetetlenül szükséges az ehhez biztosított területeknek a településen belüli elhelyezkedése szabályozása.
A hivatalomba érkezett panaszok szerint a gyakorlat azt mutatja, hogy amennyiben közút választja el a két, funkcionálisan jelentősen eltérő területet, a települési képviselő-testületek nem látják akadályát településfejlesztési elképzeléseik megvalósításának az esetleges káros környezeti hatások ellenére sem. Több ügyben állapítható meg, hogy a lakóövezetbe ékelődve található ipari terület (15., 19. pontok), ezért ott a környezetet zavarható ipari tevékenység engedélyezése a Korm. rendelet értelmében lehetséges. Ugyanakkor az önkormányzatok semmilyen védőtávolság, védősáv létesítését nem látják indokoltnak előírni a két terület-felhasználási egység közé. Ugyanez a helyzet az egymás mellett lévő települések esetében. Az egyik település évtizedek óta fennálló ipari övezete mellé a szomszédos település lakóövezetet létesít (2. pont). Ez időtől kezdve végeláthatatlan viták kezdődnek az eltérő funkciójú területet használók között, és az antagonisztikus érdekellentétet egy hatóság sem tudja feloldani. Megállapítható továbbá, hogy a telepek megközelítésére szolgáló úthálózat nincs megfelelően kiépítve, keskenyek, a gyakorolt tevékenységhez szükséges járművek aránytalan zajt, port, bűzt árasztanak a lakókörnyezetre (3., 4., 6., 8., 31. pontok). 
Megállapítható az is, hogy jelenleg nem érvényesül a településrendezés egyik fontos szempontja, hogy az ipari szállítás nem lehet olyan mértékű, hogy áthaladása a lakóterület belső útvonalain a forgalmi helyzetet jelentően rontsa.
A településrendezési eljárás nyilvánossága hivatott biztosítani a településen élőknek és az ott működő szervezeteknek azt a lehetőséget, hogy jogaikat, jogos érdekeiket a döntés előtt érvényesíteni tudják. Az a jogalkotói szándék, hogy „a lakosság részvétele a döntésekben a közvetlen demokrácia egyik megnyilvánulási formája”  és így a településeken a választott képviselők a helyi lakossággal együtt hozzák meg döntéseiket, a tapasztalat szerint pusztán üres szólam maradt. A lakosság részvétele általában ugyanis formális. A személyes részvétel gyér, ugyanakkor a települési önkormányzatok képviselő-testületei gyakran a lakossági tiltakozások ellenére, sőt a lakossági érdekekkel szemben hozzák meg döntéseiket, egy-egy vállalkozás, illetőleg egy-egy ingatlan eladása érdekében.
Álláspontom szerint a törvényi előírások „kijátszásának” lehetőségét nagymértékben csökkentené az a szabályozás, ha a közigazgatási hivatal előzetes vizsgálata (normakontroll) nélkül nem léphetne hatályba egyetlen építésügyi szabályozást tartalmazó rendelet sem, és ha törvényességi észrevételt tesz a hivatal, úgy az annak a képviseló-testület által történő saját hatáskörben visszavonása, illetőleg az esetleges Alkotmánybírósági határozat meghozataláig ne léphessen hatályba. Jelenleg ugyanis csak törvényességi felülvizsgálat, az is csak utólagosan kérhető a településrendezési (szabályozási) tervvel szemben, és csak az Alkotmánybíróság helyezheti hatályon kívül. Az elmúlt években több olyan építkezés történt (pl. OBH 3081/2000.), ahol a szabálytalan rendezési tervnek megfelelően kiadott építési engedély alapján megvalósult a beruházás. Az előzetes normakontrollt, illetőleg egy olyan megoldást, hogy a szabályozási terv hatálybalépését mindenképpen megelőzzön egy törvényességi vizsgálat, a fentiek alapján elengedhetetlennek tartom, és azt is, hogy a törvényességi felülvizsgálatnak ki kelljen terjednie az anyagi jogi előírások, követelmények megfelelőségére. Az utólagos normakontroll, mint azt a tapasztalat bizonyítja, nem megfelelő megoldás, hiszen a közben jóhiszeműen szerzett és gyakorolt jogokat a hatályon kívül helyezés nem érinti, a jogellenes terv alapján létrejött terület-felhasználás, beépítés évtizedekig ott marad. Évek óta fontosnak tartják a jogalkalmazók, de már a jogszabály-előkészítők is elvi szinten felvetették a normakontroll előzetességének szükségességét. Azonban az elképzelések nem adnak választ arra a kérdésre, hogy mi történik, ha törvényességi észrevételre kerül sor. Ez esetben a közigazgatási hivatal felfüggesztheti a hatályba lépést? Amennyiben a települési önkormányzat képviselő-testülete nem ért egyet az észrevétellel, az Alkotmánybírósági eljárásig mi történik az elfogadott rendelettel?
Az Étv. módosítása jelenleg folyamatban van, ezért szükségesnek tartom felhívni a törvénymódosítás előkészítőinek figyelmét az előzetes normakontrollról való törvényi rendelkezés fontosságára, oly módon, hogy egyidejűleg a felvetett kérdésekre is adjon megoldást, figyelembe véve az önkormányzatok rendeletalkotási szuverenitását.
A Kvtv. 4. § -a értelmében a levegővédelmi követelményeket az országos és regionális környezetvédelmi, illetve társadalmi, gazdasági programok, tervek, a területfejlesztési, terület- és településrendezési tervek kidolgozása során, valamint az önkormányzatok környezetvédelmi programjaiban, a gazdálkodó szervezetek terveiben és a műszaki tervezésben - a külön jogszabályokban foglaltak szerint - érvényesíteni kell. Az 5. § (1) bekezdése pedig azt a követelményt rögzíti, hogy tilos a környezeti levegő olyan mértékű terhelése, amely légszennyezést vagy határértéken felüli légszennyezettséget okoz, valamint a környezeti levegő bűzzel való terhelése. Ennek ellenére a területrendezési terv megváltoztatása gyakran védőerdőket (védő területeket) szűntethet meg. A területrendezési tervekben az önkormányzati képviselő-testületek meghatározzák a település övezeteit és építési övezeteit. Azonban nem kerül sor az OTÉK-ban zsinórmértékül meghatározott építésügyi előírásoknak a település sajátosságait tükröző szabályozására. 	 
Mint a már hivatkozott jelentésemben is rámutattam, az elmúlt évek során azt tapasztaltam, hogy az építésügyi igazgatásért felelős mindenkori tárca következetesen azon az állásponton van, hogy „a panaszosok nem magát az építményt, hanem a benne folytatni kívánt, illetőleg nem megfelelő módon folytatott tevékenységet kifogásolják”. Pedig az Étv. 36. § c) pontja értelmében építési engedély akkor adható ki a jogszabályok keretei között, ha a tervezett építmény megépítése, tervezett használata, fenntartása nem okoz a környezetben olyan káros hatást, amely a terület rendeltetésének megfelelő mértéket meghaladná, az állékonyságot, az életet és egészséget, a köz-és vagyonbiztonságot veszélyeztetné, vagy a közérdeket egyéb módon sértené. A 31. § (1) bekezdés értelmében az építmény elhelyezése során biztosítani kell: az építmény, továbbá a szomszédos ingatlanok és építmények rendeltetésszerű és biztonságos használhatóságát, továbbá a környezetvédelem és a természetvédelem sajátos követelményeit és érdekeit. 
Több esetben tapasztaltam, hogy az önkormányzatok utólag legalizálják a szabálytalanul létesített építményeket, azok fennmaradása érdekében a településrendezési terveket is rendszeresen módosítják. Teszik az önkormányzatok ezt annak ellenére, hogy a Legfelsőbb Bíróság már 1994-ben a Kfv. I. 25.255/1993. számú ítéletében rámutatott arra, hogy a „közigazgatási határozatok felülvizsgálata iránt indított perekben a bíróságnak abban a kérdésben kell állást foglalnia, hogy a közigazgatási határozatok jogszerűk-e vagy sem. Ennek megítélésénél a közigazgatási határozatok meghozatalakor hatályban volt jogszabályok és az akkori tények figyelembe vételével kell eljárni. (…) A rendezési terv utóbb történt elfogadása a közigazgatási határozatok jogsértő döntéseit nem tette jogszerűvé.” Nem tartom alapos indoknak azt az érvet (amire sok önkormányzat hivatkozik), hogy a beruházás megvalósításával bevételhez (építésügyi bírság jogszabályban meghatározott része, iparűzési adó) jut az önkormányzat. Bár a 7. pontban ismertetett ügyben, mint fentebb részleteztem, az ügyészség - álláspontjával - még ettől is elzárta az önkormányzatot. El kell érni, hogy a településrendezési terveket úgy kell elfogadni, hogy azok ne essenek állandóan változó érdekek áldozatává, és ezért ne kelljen rövid időközönként (szinte folyamatosan) módosítani azokat. 
Amint már utaltam rá, az országgyűlési biztosok több esetben kezdeményezték az OTÉK több előírásának módosítását, azonban a kezdeményezések rendre nem találtak meghallgatásra. Legutóbb a már többször hivatkozott 2002-es jelentésemre adott válaszában a belügyminiszter (az akkor az építésügyért felelős miniszter) helyezkedett arra az álláspontra, hogy a jogszabály-módosító javaslat „visszalépést jelentene az ún. steril, tiszta felé, a javasolt megoldás miatt bizonyos területek elnéptelenednének, a bűncselekmények elszaporodnának”. Ugyanígy hátrányt szenvedne a települési infrastruktúra gazdaságos kihasználása. Végezetül arra a megállapításra jutott, hogy az "elkülönülő monofunkcionális területek használatával - különösen nagyobb településeken, illetőleg agglomerálódó térségekben - a többlet-közlekedési szükséglet miatt káros mértékben megnőhet az energia-felhasználás (üzemanyag-pazarlás), továbbá azzal összefüggésben a környezetszennyezés (levegő-, zajterhelés, stb)." A szaktárca szerint az OTÉK 7. § (5) bekezdése, melynek alapján az építési övezetekre vonatkozóan többek között meg lehet határozni a felhasználás kizárólagosságát, elegendő a kérdéskör rendezésére. Mint már más vizsgálatok során utaltam rá, szükség lenne magasabb szintű olyan jogszabályi előírásra, hogy a szabályozási terv kötelező tartalmi eleme a jelenleg általános megengedő szabályozás helyett az övezetben elhelyezhető, rendeltetéstől eltérő funkciójú építmények nevesítve legyenek. 
A már hatályon kívül helyezett 12/1986. (II.27.) ÉVM rendelet (OÉSZ) 65. § (2) bekezdése értelmében az építési hatóság a szakhatóságok állásfoglalása alapján (előírásainak megtartásával) csökkenthette vagy elengedhette a meghatározott legkisebb védőtávolságot, ha a nemkívánatos környezeti hatást más megoldással elhárítják. Az ebből levont jogalkotói következtetés tehát az, hogy általában nem az építmény jelent káros hatást a környezetre, hanem a benne folytatott tevékenység. A kezdeményezésemre adott válaszból az derült ki, hogy az építésügyi tárca indokolatlannak és megalapozatlannak tartja, ha országosan egységes általános szabály kerülne megállapításra az építményekben folytatott tevékenységeknek az esetlegesen környezetre gyakorolt káros hatásai kivédése érdekében. Mindezeket a mai "igen gyorsan fejlődő világ"-ra a "nap mint nap újabb és újabb technológiák, illetőleg szerkezeti anyagok és műszaki megoldások" megjelenésére alapozta a válasz.
A fentiek alapján arról az építésügyi jogalkotási gyakorlatról győződtem meg, hogy az építésügyért felelős mindenkori szaktárca más - de semmiképpen sem saját ágazati - jogszabályba tartozónak tekinti azokat a kérdéseket, amelyek pedig alapul szolgálhatnak mind az egyedi hatósági ügyintézésnél, mind az önkormányzati rendeletalkotásnál. Ennek az véleménynek ellentmondani látszik, hogy az OTÉK-hoz tartozó függelékben a szennyvíztisztító, szennyvíziszap-kezelő, -tároló és -elhelyező építmények legkisebb távolsága (védőterülete) lakó-, vegyes-, gazdasági- (a jelentős mértékű zavaró hatású ipari kivételével), üdülő- és különleges (a hulladéklerakók területének kivételével) területektől való távolsága meghatározásra került. 
A fentebb ismertetett minisztériumi álláspontot erősíti meg a minisztérium munkatársának a településtervezés továbbfejlesztésnek szempontjai című előadásában foglaltak is, miszerint „lényeges a tervezésben résztvevő szakmák kölcsönös ismerete és tisztelete. Sokszor elbeszélünk egymás mellett, mintegy páros monológokat mondunk (mint sok opera jelenetben, amit azonban a különböző fekvésű hangok harmonikussá tehetnek, bár hozzá kell tenni, hogy ezek a dalok általában a fennálló ellentéteket hivatottak kifejezni). Hiányzik a jogharmonizáció (s ezzel magunk feladatait rögzítem). Egy-két példa: a különböző rendeltetésű építmények, területek közti távolság nem építési kérdés, hanem humán- és állategészségügyi, környezetvédelmi, tűzvédelmi, közlekedésbiztonsági stb. Az OÉSZ-ben szereplő, sokat vitatott, és előírásaitól könnyen eltérést engedélyező táblázat az OTÉK-ból emiatt kimaradt, de a vonatkozó szakterületi jogszabályok legnagyobb része máig sem született meg. A szabályozásban is fejlődésen ment keresztül az európai és a magyar jogrend is: bennünket is elért az a megközelítés, hogy nincs szükség a védőterületekre és a védőtávolságokra, hanem elegendő az adott technológiát jól megválasztani, az üzemeltetés körülményeire figyelni. Az olaszországi kisváros, Seveso tragédiája kellett hozzá, hogy ez az illúziónk meginogjon”.  „Láthatjuk tehát a visszatérő formulát, amely felhívja a helyi szabályozásra a tervezők és a települési főépítészek figyelmét. Az OTÉK-ot mint minden jogszabályt teljességében kell és lehet csupán értelmezni. Ennek megfelelően az országos szabálynál megengedőbb (azaz jelen esetben kisebb oldal- és hátsókerti mértékek esetében) szabályozáshoz be kell szerezni a szabályzat 111.§ (2) bekezdése értelmében a területi főépítész, egyes esetekben meg az OLÉH Településrendezési Főosztályának hozzájárulását (a végső szakmai vélemény keretében, explicit formában). A történetet kissé tovább bonyolítja, hogy más jogterületre vonatkozó előírásokat is tisztázni szükséges, jelesen a tűztávolságot. Az OTÉK legutóbbi módosítása során ugyanis az építmények közötti távolság két részre tagolódott: a telepítési távolságra és a tűztávolságra. Az előbbi a településképpel, a hagyományokkal, az átszellőzéssel, a zöldfelületi rendszerrel, a kertek művelésével és megközelítésével, a gépkocsi telken belüli elhelyezésével és a szomszédok egymás közti kapcsolatával függ össze, az utóbbi a tűzvédelemmel. Ahhoz tehát, hogy a magassági növekedést a szabályzatban be lehessen tervezni – azonos építési hely esetén – szükséges még a tűzvédelmi hatósággal a tűztávolság kérdését átfogóan, az egész területre, annak egyes övezeteire egységesen tisztázni („A tűztávolság mértékét a tűzvédelmi szakhatóság határozza meg.” OTÉK 36. § (3) bek. utolsó mondata.). Átfogóan, azaz nem telkenként, és nem az engedélyezési eljárásban, mert akkor már késő (a tervező és a kérelmező kényszerhelyzetbe kerül). Abban az eljárásban a tűzvédelmi szakhatóság azt állapíthatja meg, hogy a tervezett rendeltetés ill. műszaki megoldás az övezet általános feltételeitől annyira eltér, hogy az másként, nagyobb távolságok biztosításával valósítható csak meg (ez pedig a beruházás ellehetetlenülését vonhatja maga után). Egyes szakhatóságok elzárkózni látszanak a rendezési eljárásban az általános szabályok megalkotásától, a feltételrendszer átfogó megfogalmazásától. A településeknek és a tervezőknek ki kell tartaniuk, mert nem járható út az eseti eltérő engedélyezés, mert sérti a törvény előtti egyenlőség alkotmányos elvét.” 
Bár az előadásokban foglaltak és a hivatalos minisztériumi álláspont közelít egymáshoz, az kiderül, hogy szükség van védőtávolságok meghatározására, amelynek az OTÉK-ban történő szabályozásának szükségességéhez fontos indoknak tartom még azt is, hogy az Étv. 60. § (3) bekezdése szerint az e törvény hatályba lépése előtt elfogadott településrendezési tervek a módosításukig – város, megyei jogú város, főváros és fővárosi kerületek esetében legfeljebb 2003. december 31-ig, egyebekben (az Étv. legutóbbi módosítása alapján) 2007. december 31-ig - alkalmazhatók. A határidő lejártát követően, amennyiben egy önkormányzat nem rendelkezik új, vagy módosított szabályozási tervvel, csak a fenti törvény és a kormányrendelet előírásai érvényesülhetnek.
Az elmúlt évek során az építésügyért felelős mindenkori minisztert - előző jelentésem idején a belügyminisztert - tájékoztattam arról, hogy az OTÉK módosítására irányuló javaslatomat kizárólag azért nem tartottam fenn, mert időközben tudomást szereztem arról, hogy az egészségügyi miniszter rendeletben kívánja a kérdéskört szabályozni. Utóbb arról értesültem, hogy a miniszteri rendelet-tervezet a közigazgatási egyeztetést követően nem jelent meg. Sőt az egészségügyi, szociális és családügyi minisztériumtól azt a tájékoztatást kaptam, hogy a szaktárca is a Belügyminisztériumnál kezdeményezi, hogy az OTÉK-ban kerüljenek meghatározásra a szükséges védőtávolságok. Fentiek miatt arra a következtetésre jutottam, hogy javaslatom megalapozott, annak fenntartása jelenleg is indokolt.
Összességében megállapítható, hogy amennyiben a helyi önkormányzat, valamint a környezetvédelmi-, továbbá a többi, a különböző környezeti elemek védelmében egyébként intézkedni jogosult hatóság már a településszerkezeti tervek, és így a szabályozási tervek elkészítése előtt - ismerve a település meglévő (kialakult) szerkezetét, bel- és külterületét, a külterületi földek minőségét - figyelembe vennék az ismert tényeket, a fentebb említett alapelvek nem üres frázisok maradnának, hanem megalapozott, a társadalom valamennyi résztvevőjének érdekét kifejező döntések születnének.
B)	A jogszabály egyértelmű fogalom-meghatározását a jogalkalmazás törvényessége és egységessége (a jogbiztonság) érdekében szintén elengedhetetlennek vélem. Az akkori építésügyi szaktárca nem reagált arra a felvetésemre, hogy az OTÉK olyan fogalmakat használ, amelyeket nem határozott meg.  Ezért ismételten szükségesnek tartom megemlíteni a kifogásolt rendelkezéseket: az OTÉK 11., 12., 13., 14. §-aiban „gazdasági építmény”, „kézműipari épület”, „kivételesen elhelyezhetőség”  fogalmakat használ anélkül, hogy azt - akár csak más jogszabályban szereplő fogalom-meghatározásra utaló szabállyal -meghatározná, értelmezné. A jelentés elején ismertetett fogalmak közé egyik sem illeszthető ezen előírások közül. Jogosan merül fel a kérdés: mit ért a jogalkotó ezen fogalmak alatt? A kézműipari épület a magyar nyelv szerint (lásd. Értelmező szótár) kézi munkával, egyszerű szerszámokkal, egyedi eljárással folytatott (kis)ipari termelés céljára szolgáló épület. Ezt erősíti meg a BKIK már hivatkozott cikke is. Álláspontom szerint ebbe a fogalomkörbe nem tartozik bele pl. a műszaki kerámia gyártás, épületasztalos-iparitermék gyártása. Az OTÉK hivatkozott szakaszai [11.§ (3) bek. 5. pont, 13. § (3) bek. 5. pont, 16. § (3) bek.1. pont] valamint a 31. §-a rendelkeznek a kivételesen elhelyezhető építményekről, épületekről. Véleményem szerint ezen előírások azt tartalmazzák, hogy a helyi építési szabályzatban - az önkormányzatok képviselő testületeinek - meg kell határozni, hogy hol, és mi a kivételesség és annak oka.
Az OTÉK 29. § (3) bekezdésének 2. pontja gazdasági épületet említ, amely elsősorban a tárolás célját szolgálja. Értelmezésemben, ez azt jelenti, hogy a gazdasági épület a mezőgazdasági tevékenységhez kötődik, ezért érthetetlen számomra, hogy nagyvárosias és kisvárosias lakóterületen ilyen hasznosítású építmény elhelyezhető, akár csak kivételesen is. Amennyiben viszont nem mezőgazdasági tevékenységhez kötődik a gazdasági építmény fogalma, ezt egyértelműsíteni kell, méghozzá a fogalom meghatározások körében. Az OÉSZ több mint 20 éve a mezőgazdasági tevékenységhez szükséges építményt tekintette gazdasági épületnek, és mint láthatjuk, maga az OTÉK fentebb említett szakasza is a gazdasági épület céljaként a mezőgazdasági hasznosítást jelöli meg.
Az Alkotmánybíróság több határozatában, így a 9/1992. (I. 30.) AB határozatában elvi éllel mutatott rá arra, hogy a „jogállam nélkülözhetetlen eleme a jogbiztonság. A jogbiztonság az állam – s elsősorban a jogalkotó– kötelességévé teszi annak biztosítását, hogy a jog egésze, egyes részterületei és az egyes jogszabályok is világosak, egyértelműek, működésüket tekintve kiszámíthatóak és előreláthatóak legyenek a norma címzettjei számára. Vagyis a jogbiztonság nem csupán az egyes normák egyértelműségét követeli meg, de az egyes jogintézmények működésének kiszámíthatóságát is.”
Az Országos Lakás- és Építésügyi Hivatal (OLÉH) Településrendezési Főosztálya VII-E-173/2004. sz., az egyik település polgármesterének, a helyi szabályozás lehetőségeiről szakmai véleményt kérő levelére adott válaszában rámutatott arra, hogy az „egyes területfelhasználási egységekben elhelyezhető építmények körét a helyi szabályozás az OTÉK-ban előírtakhoz képest szűkítheti, függetlenül attól, hogy az általában elhelyezhetőként, vagy kivételesen elhelyezhetőként van nevesítve a kormányrendeletben. Erre nem csak a 111. § (1) bekezdésében foglaltak adnak lehetőséget, hanem a 7. § (5) bekezdésének 1. pontjában foglaltak is, amely szerint ’az építési övezetekre (…) vonatkozóan meg lehet határozni a felhasználás kizárólagosságát, illetőleg korlátozását’, azaz ún. ’tiszta’ övezet megállapítható. (…) A rendeletben használt ’kézműipari épület’ fogalom és az ’egyéb gazdasági építmény’ fogalom nem keverendő össze.” 
Az OLÉH hivatkozott levele kategorikusan utal a két építmény közötti különbségére, azonban nem határozza meg azokat. A gyakorlat azt mutatja, hogy ha a rendelet nem tiltja az elhelyezést, úgy nincs akadálya az építésügyi hatósági eljárásban a kérelmező részére kedvező döntés meghozatalának. A panaszok vizsgálata során elvétve találkoztam olyan szabályozási tervvel, amelyik tartalmazza egyáltalán azt, hogy kivételesen elhelyezhetőek az építmények, de egy esetben sem találtam olyan szabályozási tervi előírást, amely megindokolná, miért lehet elhelyezni egy-egy építési övezetben gazdasági építményt, vagy kézműipari épületet. Ugyanígy egy építési engedély sem indokolta meg, milyen kivételes körülmény miatt engedélyezte a hatóság éppen ott, ahol, egy telepengedély-köteles tevékenységet befogadó épület létesítését. Általánosságban megállapítható, hogy az önkormányzatok, ha élnek is az említett §-okban foglaltakkal, tiltásként építik be rendeleteikbe ahelyett, hogy azt határoznák meg, hogy hol lehet kivételesen elhelyezni a meghatározott építményeket. Felkérem ezért a megyei közigazgatási hivatalok vezetőit, hogy a jövőben törvényességi vizsgálataik során fokozottan ügyeljenek a helyi építési szabályzatok ez irányú előírásaira.
A zajos, bűzös tevékenységet folytató telepeknek a településen belüli elhelyezkedését tehát alapvetően határozza meg a helyi önkormányzat szabályozási terve, fejlesztési elképzelése. És ebbe, mint már rámutattam, a lakosságnak igen csekély a beleszólása. Az, hogy az engedélyező hatóságnak be kell vonnia a létesítendő telep környezetében élőket, talán segít abban, hogy az egyébként többségében mulasztásban lévő önkormányzatok által okozott bizonytalanság ellenére valóban az elérhető legjobb technikának megfelelő telepeken gyakorolhassanak a környezetre egyébként káros hatással járó tevékenységet.
Az OBH 3215/2002. sz. ügyben már felhívtam az akkor az építésügyi tárcáért felelős miniszter figyelmét arra, hogy az engedélyezési eljárásban az „építésügyi hatóság a 46/1997. (XII. 29.) KTM rendelet  18. § (1) bekezdése értelmében köteles vizsgálni, hogy
d) az építési munkával érintett telek kialakítása a településrendezési tervekben, illetőleg a jogszabályokban meghatározottak szerint megtörtént-e,
e) a tervezett építmény elhelyezése, rendeltetése és kialakítása megfelel-e a szakhatósági előírásoknak, továbbá az általános érvényű táj- és természetvédelmi előírásoknak.
A 30. § értelmében a használatbavételi engedély iránti kérelem elbírálása során az építésügyi hatóság a helyszínen köteles meggyőződni arról, hogy
a) az építési munkát az építési engedélynek, az ahhoz tartozó építészeti-műszaki tervdokumentációnak, továbbá az esetleg engedélyezett eltérésnek megfelelően végezték-e el, valamint
b) az építmény az építési engedélyben megjelölt rendeltetésének megfelelő és biztonságos használatra alkalmas állapotban van-e.
A 36. § szerint az építési engedélyhez kötött építési munkával járó rendeltetés megváltoztatására irányuló engedélyezési eljárásra az építési engedélyezési eljárás szabályait kell megfelelően alkalmazni. A 37. § (3) bekezdés előírja, hogy az engedély iránti kérelem elbírálása során az építésügyi hatóság köteles meggyőződni arról, hogy
b) a rendeltetés tervezett megváltoztatása folytán az építmény megfelel-e az adott rendeltetésváltoztatást érintő településrendezési, építésügyi, környezetvédelmi, műemlékvédelmi és más jogszabályi előírásnak.
A fenti jogszabályi előírásokat azért tartottam szükségesnek szó szerint idézni, mert álláspontom szerint a speciális részletszabályok teljes és helyes tartalma csak komplex értelmezéssel olvasható ki.  E szabályok mindegyike utal az építmény rendeltetésére, vagyis az építési engedélyezési eljárásban az építésügyi hatóság minden esetben meghatározott tevékenység folytatására alkalmas (pl.: lakhatás, oktatás, szolgáltatás) épület építésére adja meg az engedélyt, és nem a négy falra.
A jogszabály-előkészítő álláspontja és az, hogy évek óta nem rendezi egzakt módon a rendeltetés problémakörét, a panaszosoknak a jogbiztonsághoz és tisztességes eljáráshoz való jogaikkal összefüggésben visszásságot okoz.
Különösen fontosnak tartom a fentieket hangsúlyozni azért, mert az Alkotmány 70/D. §-a deklarálja, hogy a „Magyar Köztársaság területén élőknek joguk van a lehető legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez.”, valamint, hogy ezt a jogot többek között az épített és a természetes környezet védelmével valósítja meg. Mint arra - véleményemmel egyezően - a hazai környezetjog kiemelkedő ismerője is rámutatott, az „egészséges környezet azonban a mentális és a fizikai egészséget egyaránt jelenti. A környezethez való jog értelmezhető szélesebb értelemben, mint csupán az egészséges környezethez való jog. Az ilyen széles értelmezéshez a következő elemek is hozzátartoznak: (…) A zavartalan környezethez való jog. Nagy fontosságot kell tulajdonítani a környezet fizikai összetevőinek, hiszen ezek biztosítják az ember számára a kényelmet. (…) Az ember mentális egészsége fenntartásához szorosan hozzákapcsolódik a nyugalmi ciklusok időközönkénti beiktatása. Ha e nyugalmi ciklusok, regenerálódási, rekreációs időszakok rövidülnek vagy kiesnek, a mentális egészség veszélyeztetése mellett a fizikális egészség is károsodik (…)”  Fentiek alapján nem fogadhatom el a tárca álláspontját, hiszen a kérdéskör szabályozatlanságát, a meglévő joghézag állandósulását eredményezi az, hogy sem az OTÉK, sem más ágazati jogszabályok nem adnak kellő iránymutatást sem a hatósági eljárásokhoz, sem a helyi önkormányzati jogalkotás megfelelő alapjául nem szolgálnak. 
Ezért változatlanul szükségesnek tartom a vizsgált jogszabályi körben az OTÉK kiegészítését az építmények közötti védőtávolságokkal, valamint a „gazdasági építmény”, a „kézműipari épület” és a „kivételesen elhelyezhetőség” fogalmak meghatározásával.

C)	A 2002-ben folytatott vizsgálatom során jutott tudomásomra, mint arra akkor rámutattam, hogy a Fővárosi Közigazgatási Hivatal volt vezetője az egységes jogalkalmazási gyakorlat érdekében a kerületi jegyzőket tájékoztatta álláspontjáról. Eszerint többek között, ha „a kérelmező nem rendelkezik korábbi telepengedéllyel, illetve ha a telepengedélyezési eljárást nem előzte meg építésügyi engedélyezési eljárás, akkor a jegyző az építésügyi hatóság szakhatósági állásfoglalása alapján a telepengedély kiadására vonatkozó döntés előtt köteles meggyőződni arról, hogy a településrendezési tervben meghatározott övezeti besorolás alapján a kérelemben megjelölt tevékenység végezhető-e. Értelmezésünk szerint ebből az következik, hogy ha a létesítésekor jogszerű építéshatósági engedélyek alapján megnyitott, már működő telepről van szó, a később hatályba lépett település-rendezési terv tiltása visszamenőleges hatállyal nem teszi érvénytelenné az ügyfél által korábban beszerzett jogerős építéshatósági engedélyeket. A korábban jogszerűen létesült üzemeknek is rendelkezniük kell azonban a telepengedély megszerzéséhez a jelenlegi előírások szerint szükséges, érvényes szakhatósági engedélyekkel. Más a helyzet természetesen, ha a jogszabály hatályba lépése előtt már működő, de korábbi telepengedéllyel, illetve hatósági engedélyekkel nem rendelkező kérelmezőről van szó, vagy új üzem kér telepengedélyt. Ebben az esetben az 5. § (2) bekezdés szerint annak vizsgálata az elsődleges, hogy az övezeti besorolás alapján nem kizárt-e a tevékenység folytatása." Akkor megállapítottam, hogy a fővárosi kerületi jegyzők az iránymutatás szerint jártak el.
A jelen vizsgálatom során figyelembe vett fővárosi főügyészségi vizsgálat tartalmazza, hogy a Fővárosi Közigazgatási Hivatal, mint másodfokú építésügyi hatóság a szabályozási tervnek a megfelelőségről tett nyilatkozatot – adott telepen az előírás szerint nem lehet gyakorolni a kérelmezett tevékenységet - a fellebbezési eljárásban felülvizsgálja, és „szerzett jogra” hivatkozva, azt megváltoztatja. Emiatt az engedélyező hatóságot a határozat megsemmisítése mellett új eljárásra utasítja a másodfokú hatóság. 
A folytatott gyakorlatból megállapítható, hogy a Fővárosban változatlanul érvényesítik a fentebb ismertetett álláspontot. Ezért fontosnak tartom hangsúlyozni, hogy az Alkotmánybíróság több határozatában is kifejtette: a vállalkozás joga nem abszolutizálható, és nem korlátozhatatlan: senkinek sincs alanyi joga meghatározott foglalkozással kapcsolatos vállalkozás, sem pedig ennek adott vállalkozási formában való gyakorlásához. (…) [54/1993. (X. 13.) AB határozat] Szintén szükségesnek tartom felhívni az eljáró hatóságok figyelmét az Alkotmánybíróság 1011/B/1999. számú határozatára, amely szerint: az egészséges környezethez való alkotmányos jog érvényesítése indokolja, hogy a már működő, korábbi jogszabály alapján telepengedéllyel rendelkező vállalkozó is kérjen új telepengedélyt. Rámutatott arra, hogy a Korm. rendelet módosításai az engedély megszerzéséhez olyan határidőt (2002. december 31.) - az utolsó módosítással 2003. június 30. - állapított meg, amely alapján azoknak, akik korábbi engedély alapján, vagy engedély nélkül működtetnek telepet, elégséges idő áll rendelkezésükre az engedély megszerzésére, szükség esetén a még hiányzó feltételek megteremtésére.  Rámutatott arra is az Alkotmánybíróság, hogy a jegyző a Korm. rendelet szerint a telepengedélyt akkor adja meg, ha a szakhatósági hozzájárulások alapján megállapítja, hogy a telep megfelel a munkavégzésre (munkahelyre) vonatkozó hatályos előírásoknak, a tevékenység a telep környezetében élők nyugalmát nem zavarja, a dolgozók, a környezetben élők egészségét és a környezetet nem veszélyezteti. Az Alkotmánybíróság kiemelte azt is, hogy azt, akinek a jogát, jogos érdekét sérti a jegyző határozata, jogorvoslati jogával élhet az Áe. alapján. A Korm. rendeletben a kérelem benyújtására megállapított határidőt több ízben módosították, így hangsúlyosan érvényesül az a megállapítás, hogy elégséges idő állt rendelkezésre az utólagos engedély megszerzésére.
Megállapítottam, hogy a Fővárosi Közigazgatási Hivatal gyakorlata törvénysértő, mivel a szabályozási terv tartalmát kizárólag az azt elfogadó települési önkormányzat vizsgálhatja felül, az abban foglaltakat az építésügyi hatóság sem változtathatja meg. A szabályozási tervekben meghatározottakkal szemben kiadott szakhatósági állásfoglalások a törvénysértésen túl az egészséges környezethez való alkotmányos joggal összefüggésben is visszásságot okoznak, hiszen olyan építési övezetben teszik lehetővé bizonyos tevékenységek engedélyezését és folytatását, amelyben a képviselő testület álláspontja szerint éppen a környezetre gyakorolt hatása miatt azok nem engedélyezhetők. Fentiek miatt felhívom a Fővárosi Közigazgatási Hivatal vezetőjét, hogy gondoskodjon a törvénysértő gyakorlat megszűntetéséről, és - az AB határozataival is összhangban álló - a jogszabályok maradéktalan betartatásáról.
Az Étv. 30. § (1) bekezdése értelmében, ha az ingatlan rendeltetését, használati módját a helyi építési szabályzat, illetőleg a szabályozási terv másként állapítja meg (övezeti előírások változása) vagy korlátozza (telekalakítási vagy építési tilalom), és ebből a tulajdonosnak (haszonélvezőnek) kára származik, a tulajdonost (haszonélvezőt) kártalanítás illeti meg. A hivatkozott szakasz éppen azoknak a településrendezési intézkedések alapján beálló károknak a kártalanításáról rendelkezik, amelyek esetén jelen esetben a már működő telepekre ezen önkormányzati intézkedések miatt nem lehet újabb telepengedélyt kiadni. Az országgyűlési biztosok különböző ügyek kapcsán több alkalommal, évek óta szorgalmazzák az Étv. 30. §-a végrehajtási rendeletének megalkotását, illetve ezen szabályok egyértelműbbé tételét. Az Étv. 62. § (1) bekezdésének l) pontjaként be is iktatta az 1999. évi CXV. törvény 35. § (1) bekezdése: „Felhatalmazást kap a Kormány arra, hogy .l) a településrendezéssel kapcsolatos kártalanítás részletes szabályait,…” megállapítsa. Azonban a rendelet azóta sem született meg. Így hiányoznak annak a szabályai, hogy hányszor lehet adott területre, ingatlanra tilalmat elrendelni; beleszámít-e a változtatási tilalom ideje az 1, illetve 3 évbe, vagy a 21. § és 30. § együttes alkalmazása akár 6 vagy 7 év is lehet (feltéve, hogy nem változtatják meg és változtatják vissza, mert akkor akár 20 év is); lehet-e bármely okból a meghatározott végső határidők letelte előtt visszavonni majd újra kimondani a tilalmat; az övezeti besorolást „váltogatni” stb. Ezért az OBH 4800/2004. sz. ügyben ismételten kezdeményeztem, hogy a regionális fejlesztésért és felzárkóztatásért felelős tárca nélküli miniszter, mint az építésügyért felelős miniszter tegyen eleget az Étv. 62. § (1) l) pontjában kapott felhatalmazás alapján jogszabályalkotói kötelezettségének. A közigazgatási hatósági eljárás és szolgáltatás általános szabályairól szóló 2004. évi CXL. törvény (Ket.) hatálybalépésével összefüggő egyes törvények módosításáról szóló 2005. évi LXXXIII. törvény „Építésügyi ágazattal összefüggő törvények” fejezete módosította az Étv. kérdéses 30. §-át, amely ugyan pontosítja az eddigi normaszöveget, és bizonyos eljárási szabályokat is tartalmaz, azonban a kártalanítási eljárás részletes szabályairól szóló és a mai napig el nem készült kormányrendeletet nem pótolja.
D)	A 3., 4., 5., 6. és 31. pont alatt ismertetett ügyekben a panaszosok elsősorban lakóhelyük közvetlen közelében, a  nehézgépjárművek tárolását, illetőleg a teherszállítás okozta zavaró hatást, és környezetszennyezést sérelmezték. A már hivatkozott OBH 3375/2002. sz. jelentésemben – miután az akkor vizsgált ügyekben is több panasz érintette ezt a kérdéskört – javasoltam telepengedélyhez kötni ezen tevékenységet. A Gazdasási és Közlekedési Minisztérium (GKM), mint a Korm. rendelet előterjesztője javaslatomat elfogadta, és az 58/2003. (IV.24.) Korm. rendelettel kiegészítette a Korm. rendelet mellékletét „63.21. Egyéb szárazföldi szállítást segítő tevékenységekből a parkolóhely, garázs üzemeltetése, kivéve a közút kezelője által üzemeltetett, közút területén vagy a közút területén kívül létesített, illetőleg kijelölt várakozóhely, valamint a vállalkozási tevékenység jellegétől függetlenül a tevékenységhez igénybevett gépjárművek, nehézgépjárművek, munkagépek, vontatott gördülőállomány mennyiségtől független tárolása, karbantartása, illetve javítása” tevékenységgel, amelyhez telepengedély megléte szükséges.
A GKM utóbb arról tájékoztatott, hogy felülvizsgálta a jogszabályt, és megállapította, hogy a közúti közlekedési szolgáltatásokról és a közúti járművek üzemben tartásáról szóló 89/1988. (XII. 20.) MT rendelet szabályozza a közúti közlekedési szolgáltatáshoz igénybe vett gépjárművek, valamint a nem közúti közlekedési szolgáltatáshoz használt tehergépkocsik, mezőgazdasági vontatók, lassú járművek és járműszerelvények tárolását. Az MT rendelet 7. § (2) bekezdése szerint csak az az üzembentartó köteles járműveit telephelyen tárolni, aki tíznél több járművet használ közúti közlekedési szolgáltatási tevékenységéhez.
Bár a Korm. rendelet tervezett újabb módosításával – amelyet a Korm. rendelet és az MT rendelet között fennálló ellentmondás feloldása érdekében vetett fel a szaktárca – nem értettem egyet (hiszen nem biztos, hogy a 15 éve született jogszabályhoz kell igazítani egy jóval későbbi, korszerűbb rendeleti előírást), a Kormány döntését (71/2004. (IV. 15.) Korm. rendelet kihirdetése) tudomásul vettem, miután több tárca és a különböző jogalkalmazók által felmerült az igény a Korm. rendelet átfogó újraszabályozására. Rá kell azonban mutatnom, hogy a kérdéskör rendezésre vár, hiszen a módosítás az említett ügyekben taglalt probléma megoldatlanságát konzerválja. 
A megoldásig is fokozottan figyelemmel kell lenni az OTÉK 42. § (1) bekezdésében foglaltakra, mely szerint az építmények, önálló rendeltetési egységek, területek rendeltetésszerű használatához rendszeres teherszállítás esetén rakodóhelyet kell a telken biztosítani. Ugyanezen szakasz (8) bekezdése értelmében tehergépkocsi-rakodóhelyről kell gondoskodni minden olyan építmény részére, ahol rendszeres teheráru szállítás szükséges. A rakodóhelyek számát és helyét úgy kell meghatározni, hogy a rakodás a közterület forgalmát és az építmény rendeltetésszerű használatát ne akadályozza. Ez azonban nem azt jelenti, hogy a szomszédos ingatlanon álló épület rendeltetésszerű használatát akadályozhatja, hiszen ugyanazon szakasz (9) bekezdés előírja, hogy rakodóhely huzamos tartózkodás céljára szolgáló földszinti helyiség homlokzati nyílászárójához - a saját tulajdonú gépjármű kivételével - 5,0 m-nél közelebb nem lehet. 
A hivatkozott jogszabályi előírás alapján felhívom az építésügyi hatóságok figyelmét, hogy a telepengedélyezési eljárásokban adott szakhatósági állásfoglalásaik kialakításakor erre a körülményre legyenek tekintettel.
Több esetben tapasztaltam, így a 6. pontban ismertetett ügyben is, hogy amennyiben telepengedély köteles tevékenység nem folytatható a telepen, úgy a vállalkozó tevékenységi körét megváltoztatva „kiváltja” azt egy hasonló, szolgáltatói tevékenységre. A zavaró hatás fennmarad, a jegyző pedig „nem tud” intézkedni a bejelentésben foglaltak alapján.
Szükségesnek tartom ismételten felhívni a jegyzők figyelméta többször hivatkozott előző jelentésemben foglaltakra miszerint nem „élnek (éltek) a jegyzők a már működő vállalkozásokkal kapcsolatos egyéb (nem telepengedélyezési) intézkedési lehetőségeikkel sem. Az egyéni vállalkozásról szóló 1990. évi V. törvény 14. §-a alapján az egyéni vállalkozótól vissza kell vonni az igazolványt, ha a működéshez szükséges jogszabályban előírt követelményeknek nem felel meg, és a körzetközponti jegyző, vagy az illetékes települési önkormányzat jegyzője, illetőleg a külön jogszabályban megjelölt hatóság felszólítása ellenére e követelményeknek 30 napon, illetőleg a hatóság által meghatározott határidőn belül nem tesz eleget, és a jogszabálysértés másként nem orvosolható. A hivatkozott jogszabályhely (2) bekezdés a) pontja szerint a vállalkozói igazolvány visszavonására okot adó körülményről a telephely szerint illetékes jegyző haladéktalanul köteles értesíteni az egyéni vállalkozó székhelye szerint illetékes körzetközponti jegyzőt. A társas vállalkozásban működő telepengedély-köteles tevékenységet gyakorlókkal szemben a jegyzőnek szintén van intézkedési lehetősége. A cégtörvény lehetővé teszi a cég tevékenységének ellenőrzésére jogosult közigazgatási szerv vezetőjének törvényességi felügyeleti eljárás kezdeményezését azzal a céggel szemben, amelyik a működése során nem tartja be a szervezetére és működésére vonatkozó jogszabályi rendelkezéseket. A hivatkozott törvény 23. § (3) bekezdése szerint a tevékenység gyakorlásához szükséges hatósági engedélyt az engedélyköteles tevékenység megkezdésekor kell benyújtani a cégbírósághoz. Amennyiben a jegyző észleli, hogy egy társasvállalkozás a Korm. rendelet hatálya alá tartozó tevékenységet telepengedély nélkül folytat, és a telephelyen e tevékenység gyakorlása nem engedélyezhető, úgy a szükséges közigazgatási intézkedés eredménytelensége esetén módjában áll a jegyzőnek a már említett cégbírósági törvényességi felügyeleti eljárást is kezdeményezni.
E)	A 2., 3. és a 9. pont alatt ismertetett ügyekben az engedélyező hatóságok a szakhatósági állásfoglalások megérkezéséig felfüggesztették az eljárást, holott az Áe. 37. §-a értelmében ezt nem tehették volna, hiszen nem más hatóság előzetes döntésétől függ érdemi határozatuk. A helyes eljárás az lett volna, hogy a hatóságok meghosszabbították volna az ügyintézési határidőt az Áe. 15. § (3) bekezdése alapján. Ugyanakkor megállapítható, hogy a kifogásolt eljárásokban éppen a panaszosok érdekében tartották szükségesnek a szakhatósági állásfoglalások bevárását, így megállapítottam, hogy az eljárás az érintettek alkotmányos jogával összefüggésben visszásságot nem okozott.
Tudomásom (az Obtv. 18. § (4) bekezdése alapján kapott felvilágosítás) szerint a Fővárosban a telepengedélyezési eljárásnak az igazolt építésügyi eljárás idejére történő felfüggesztését elrendelő határozatok megsemmisítéséről dönt a fővárosi közigazgatási hivatal, arra való hivatkozással, hogy a Korm. rendelet  4. § r.) pontja szerint a telepengedély iránti kérelemhez mellékelni kell a „tevékenység végzését engedélyező már meglévő szakhatósági (…)” többek között az építési engedélyt, illetőleg az 5. § (2) bekezdésére hivatkozva, amennyiben a rendelet hatálybalépésekor már működő telep a létesítésekor érvényes jogszabályok alapján kiadott engedéllyel rendelkezik és az engedélyben foglaltak szerinti tevékenységi körét változtatás nélkül folytatja, a jegyzőnek azt kell vizsgálnia, hogy a telep a 6. §-ban foglalt előírásoknak megfelel-e, amelynek során a jegyzőnek - szükség esetén - meg kell határoznia azon feltételeket, amelyekkel a tevékenység továbbra is folytatható. Az Áe. 37. § (1) pedig kimondja, hogy ha az ügy érdemi eldöntése olyan kérdés előzetes elbírálásától függ, amelyben az eljárás más szerv hatáskörébe tartozik, a közigazgatási szerv az eljárást felfüggeszti. Ebből pedig az következik, hogy ha építésügyi eljárásban kell döntést hozni, akkor annak bevárása nélkül nem lehet dönteni a telepengedély iránti kérelemben. Az Áe. 27. § (1) bekezdés értelmében az ügyfélnek joga van ahhoz, hogy az eljárás során írásban vagy szóban nyilatkozatot tegyen, vagy a nyilatkozattételt megtagadja. Ha az ügyfél nem nyilatkozik, vagy a kért adatot nem közli, a közigazgatási szerv a rendelkezésére álló adatok alapján dönt, vagy az eljárást megszünteti. Erre az ügyfelet figyelmeztetni kell.
Fentiekben kifejtettek alapján megállapítottam, hogy a Fővárosi Közigazgatási Hivatal szabálytalan gyakorlatot rendszeresített, hiszen, ha az ügyfél a hiánypótlási felhívásban megadott határidőn belül igazolja, hogy megindította a szükséges építésügyi eljárást, az Áe. 37. §-ában foglaltak szerint a telepengedélyezési eljárást fel kell függeszteni, ezért a visszás gyakorlat megszűntetésére felkérem a hivatal vezetőjét. Megjegyzem, hogy amennyiben a benyújtott telepengedély iránti kérelem elutasításra kerül, és a határozat jogerős és végrehajtható lesz, az esetleges tevékenység gyakorlása egyértelműen engedély nélkülivé válik, amelynek azonnali hatályú megszűntetéséről kell a Korm. rendelet értelmében rendelkezni. 
Felhívom a telepengedélyező hatóságok figyelmét, hogy a folyó év november 1-től  hatályos Ket. 32. § (1) bekezdése szerint is, ha az ügy érdemi eldöntése olyan kérdés előzetes elbírálásától függ, amelyben az eljárás más szerv hatáskörébe tartozik, vagy ugyanannak a hatóságnak az adott üggyel szorosan összefüggő más hatósági döntése nélkül megalapozottan nem dönthető el, továbbá ha a döntéshez külföldi hatóság vagy más szerv álláspontját is be kell szerezni, a hatóság az eljárást felfüggeszti. Amennyiben a más szerv előtti eljárás megindítására az ügyfél jogosult, erre őt megfelelő határidő kitűzése mellett fel kell hívni. Ha az ügyfél a felhívásnak nem tesz eleget, a hatóság az eljárást megszünteti, vagy a rendelkezésre álló adatok alapján dönt.

F)	Az 1. pont alatti ügyben rámutattam arra, hogy a motorkerékpár-javítás nem tartozik a Korm. rendelet hatálya alá. Az OTÉK 1. számú mellékletének (fogalom-meghatározások) 61. pontja szerint rendeltetés-módosítás: az építmény használati céljának, üzemeléstechnológiájának olyan megváltoztatása, amely az állékonyság, a tűzbiztonság, az egészségvédelem, a környezetre gyakorolt hatás, a használati biztonság, az energiafelhasználás, a zaj- és rezgéskibocsátás tekintetében változást eredményez a megelőző használathoz képest. Bár a meglévő helyiségek rendeltetés-módosításának engedélyezésekor a KTM rendelet szerint részt vesz a környezetvédelmi hatóság az eljárásban, az egészséges környezethez való alkotmányos joggal összefüggésben visszásságot okoz, ha zajos, bűzös tevékenység engedélyezéséhez nem veszik igénybe a környezetvédelmi szakhatóságot, ezért javasolom, a Korm. rendelet mellékletének kiegészítését a „motorkerékpár-javítás” tevékenységi körre.
G) A 33. pontban ismertetett ügyben éppen vizsgálatom egyik kardinális kérdése, a jogszabályok által használt fogalmak nem egységes alkalmazása, tisztázatlansága okozta az érdeksérelmet (nem kapott telepengedélyt a panaszos, mert a szakhatóságként eljáró építésügyi hatóság értelmezése szerint kisipari tevékenységet csak egyéni vállalkozó folytathat, míg egy Bt. nem,) fogalmazódik meg. Nem egy jegyző, illetve közigazgatási hivatal vezetője jelezte, hogy nyitott a kérdés, hol válik el a kisipar a kézműipartól, és mint a taglalt esetben, vállalkozási formához köti a tevékenység jellegét a hatóság. 
Rá kell mutatnom arra is, hogy a gazdasági kamarákról szóló 1999. évi CXXI. törvény fogalom meghatározásai között szerepel ugyan a kézműipar meghatározása, de a törvényben hivatkozott  kézműipari szakmák jegyzéke nem létezik. A Magyar Kézműves Kamara a jegyzéket 1997. január 1-jei hatállyal 2 évre állapított meg, amit ugyan 1999. január 1-től változatlanul hatályban tartott, azonban ezen jegyzék kiadására az a gazdasági kamarárkól szóló 1994. évi XVI. törvény 80. § (4) bekezdése jogosította fel, amelyet a jelenleg hatályos 1999. évi CXXI. törvény hatályon kívül helyezett. Megállapítható, hogy ma nincs törvényi felhatalmazása a Magyar Kereskedelmi és Ipar Kamarának, hogy ilyen szakmajegyzéket kiadjon. A fogalmakat a környezetterhelés szempontjából kell deffiniálni, figyelembe véve, hogy a kézműipar a tevékenységgel (pl. kosárfonás), míg a kisipar (pl. asztalos) a vállalkozó (a vállalkozás formájától függetlenül) személyes részvételével és a foglalkoztatottak létszámával függ össze.
Észlelve a panaszban felvetett probléma megoldatlanságát, annak jogkövetkezményeit, - melynek rendezése meghaladja az országgyűlési biztos kompetenciáját - megállapítottam, hogy visszásságot okoznak a kézműipari, kisipari vállalkozási formákra vonatkozó jogi szabályozás ellenmondásai, ezért szükségesnek tartom ezek feloldását.
H)	A már hivatkozott jelentésemben utaltam a Fővárosi Főügyészség 2002-es törvényességi vizsgálatára, amely elvi szinten megállapította, hogy a Korm. rendeletnek az ügyészségi vizsgálat alá vont ügyekben hozott hatósági döntések idején hatályos normaszövege és a hozzá kapcsolódó jogszabályok nincsenek olyan összhangban, mely alapján a kérdéses témakör (telepengedélyezési eljárás) megnyugtató módon lenne szabályozva, "ideértve a környezetvédelmet, mint prioritást érdemlő területet". Akkor felmerült a vizsgálatok során annak a kérdése is, hogy a már hatályon kívül helyezett IpM rendelet alapján telepengedéllyel rendelkező, illetve a Korm. rendelet hatályba lépése előtt tevékenységüket megkezdő ügyfelek vonatkozásában mi a követendő eljárás. A felvetett kérdések ma is aktuálisak. A 13. és 28. pontokban ismertetett ügyekben megállapítható, hogy a megalapozatlan első fokú döntések miatt többször került sor új eljárás lefolytatására. A telepengedély iránti kérelmet a Korm. rendeletben előírt határidőben nyújtották be az arra jogosultak, tehát a panaszosok által kifogásolt tevékenységüket nem lehet engedély nélkülinek tekinteni. Ugyanakkor az évek óta folyamatban lévő engedélyeztetési eljárások alatt semmilyen feltételnek nem kellett megfelelniük a telepeknek, és jogorvoslati jogukkal sem élhetnek (nem tudnak bírósághoz fordulni, ahol szakértői bizonyítást kezdeményezhetnek) az érdekeltek.
Megállapítható, hogy az ilyen esetekben a jogorvoslati joggal összefüggő visszásságon kívül felmerül annak lehetősége is, hogy a panaszosoknak a tulajdonhoz fűződő alkotmányos joga is sérül, hiszen nem tudják zavartalanul használni ingatlanaikat, illetőleg nincs lehetőségük figyelemmel kísérni, hogy a kifogásolt tevékenység folytatása megfelel-e a vonatkozó előírásoknak és engedélynek.
I)	A szomszédjogi viszonyok jelentősen megváltoztak. Ami évszázadokig a szomszédjogi kölcsönös tűrési kötelezettség természetes része volt, az ma természetellenessé vált. Például, aki mint látogató tartózkodik egy faluban, elviselhetetlennek tartja a kakas hajnali kukorékolását, vagy a disznó szagát. Ugyanígy zavarhaja az „új” beköltözőt a helyben kialakult hagyományos kézműipar zaja, bűze, vagy pl. a temetők mellett a sírkőfaragás. Pedig, aki egy ilyen környezetbe látogat vagy költözik, tudomásul kell vennie, hogy azzal más tűrési kötelezettségek járnak. A 2. és 25. pontban ismertetett ügyekben évtizedek óta (egyébként ipari övezetben) működő telepek ellen emeltek kifogást a később odaköltözők, míg a 27. pontban taglalt ügyben helyi települési sajátosságból (fafeldolgozás) adódó tevékenységet kifogásolt az üdülés, pihenés céljára ingatlant vevő panaszos. Természetesen nem lehet elvárni, hogy egy üzem azért megszűnjön, mert az új lakókat, üdülőket ez zavarja. Hiszen odaköltözésükkor már tudomásuk volt arról, lakóhelyük közelében milyen telep működik, milyen hagyományos tevékenységből élnek a település lakói. Ez azonban nem mentesíti a már működő telepek üzemeltetőit, hogy ne tegyenek meg mindent a lehető legjobb technika igénybevételével a környezetre káros hatások csökkentése érdekében. Amennyiben pedig ez elmarad, úgy a hatóságnak kell erre rászorítani az üzemeltetőket.
Mint arra már a többször hivatkozott jelentésemben rámutattam,: "A polgári alanyi jog ok megsértése megvalósulhat a határértéket el nem érő, de zavarónak minősülő magatartással is. A Ptk. 98. és 99. §-ai értelmében a tulajdonost megillető birtoklási és használati jogot a tulajdonos a Ptk. 100. §-ában meghatározott korlátok között gyakorolhatja. E § - a szomszédjog általános szabálya - úgy rendelkezik, hogy a tulajdonos a dolog használata során köteles tartózkodni minden olyan magatartástól, amellyel másokat, különösen szomszédait szükségtelenül zavarná, vagy amellyel jogaik gyakorlását veszélyeztetné. Így pl. tilos gáz, füst, zaj, bűz útján a szomszédos telekre olyan áthatást gyakorolni, amely a szomszédot szükségtelenül zavarja, vagy amely jogai gyakorlását veszélyezteti. A sérelmet szenvedett szomszéd követelheti az ilyen cselekmény abbahagyását, ha pedig tartani lehet ismétléstől, a jövőre való eltiltást, továbbá az ilyen cselekményből eredő esetleges kárának megtérítését is.
A szomszédjog általános szabálya felhasználható a környezetszennyező magatartásokkal szembeni védekezésre is. A szomszédjog általános szabályával (a szükségtelen zavarás általános tilalmával) kapcsolatban nehéz feladat hárul a gyakorlatra. Az általános szabályt konkrét életviszonyokra alkalmazva kell kijelölni a szükségszerű és a szükségtelen zavarás közötti határvonalat. Amilyen mértékben szükségszerű a zavarás, olyan mértékben tűrési kötelezettséget jelent a szomszédnak. Amilyen mértékben viszont szükségtelen, olyan mértékben korlátozza a tulajdonos használati jogát. A szükségtelen zavarás fogalmát a törvény nem definiálja. A felek megegyezésének hiányában a szükséges vagy szükségtelen jogi minősítés 'szomszédjogi perben' eseti mérlegelés (érdekösszemérés) alapján a bíróságra hárul.(…) A gyakorlat a birtokháborítás fogalmát rugalmasan értelmezi, annak minősítve számos környezeti ártalmat is. A szomszédjogok védelme mellett ez által a birtokvédelem is a környezetvédelem egyik jogi eszközévé válhatott. A szomszédjog és a birtokvédelem a zavarás tényéből indul ki, vagyis a körülmények vizsgálata során nincs szükség másra, csak ennek a ténynek a megállapítására. A szomszédjogi igény csak bíróság előtt, míg a birtokvédelem közigazgatási úton is érvényesíthető.
A szomszédjog és a birtokvédelem mellett szükséges hivatkozni a Ptk 115. § (3) bekezdésére is: a tulajdonos követelheti a jogellenes beavatkozás vagy behatás megszüntetését. A tulajdonost tulajdonjoga alapján a dolog háborítatlan birtoklása, használata, hasznainak szedése illeti meg. Ha a tulajdonost nem fosztották ugyan meg a dolog birtoklásától, a tulajdonjog gyakorlását nem tették teljes mértékben lehetetlenné, de valaki a tulajdonost a birtoklásban megzavarta, akadályozza, korlátozza valamely jogosultság gyakorlását, a tulajdonos követelheti a háborítás megszüntetését. Ezt a perfajtát a tulajdonjog háborítatlanságát védő pernek is szokás nevezni.
A tulajdonjog háborítatlanságát védő per tartalmában csak negatívumra irányulhat. Háborítás esetében a tulajdonos azt követelheti, hogy a háborító ezt a magatartását hagyja abba, követelheti továbbá, hogy a bíróság a jövőre nézve tiltsa el őt a háborítás ismétlésétől.
A polgári jogi lehetőségeket vizsgálva utalni kell még a személyek jogi védelmére, valamint a kártérítés intézményére.
A környezetvédelem számára a Ptk. 75. § (1) bekezdése, a 76. és 82. §-a is alkalmazható. 75. § (1) 'A személyhez fűződő jogokat mindenki köteles tiszteletben tartani. E jogok a törvény védelme alatt állnak. A személyhez fűződő jogok sérelmét jelenti különösen ... a testi épség, az egészség ... megsértése.' (76. §)
A 82. § a magánlakáshoz és a jogi személy céljaira szolgáló helyiséghez való (ezek nyugalmához) jogot nevesíti. A Ptk 84. § (1) bekezdésének a), b) és d) pontja szerint 'akit személyhez fűződő jogában megsértenek, az az eset körülményeihez képest a következő polgári jogi igényeket támaszthatja: követelheti a jogsértés megtörténtének bírósági megállapítását; követelheti a jogsértés abbahagyását és a jogsértő eltiltását a további jogsértéstől; követelheti a sérelmes helyzet megszüntetését, a jogsértést megelőző állapot helyreállítását a jogsértő részéről vagy költségén, továbbá a jogsértéssel előállott dolog megsemmisítését, illetőleg jogsértő mivoltától megfosztását.' (…) Ezek a törvényi szabályok elvileg széleskörű lehetőséget biztosítanak mind a jogosultak (panaszosok), mind a polgári bíróságok számára a megsértett alanyi jogok védelmére, a jogos igények érvényesítésére. A Ptk. 7. §-a alapján ez az eszköztár a jegyzők és más szakhatóságok számára is rendelkezésre áll, sőt szükség szerinti alkalmazásuk törvényi kötelezettség.” 
Szükségesnek tartom felhívni valamennyi, a vizsgálattal érintett hatóság figyelmét arra, hogy az európai közösségi tagországok alkotmánybírósági és polgári bírósági ítélkezési gyakorlatának kiinduló pontja az emberi jogok és az alapvető szabadságok védelméről szóló, Rómában, 1950. november 4-én kelt Egyezmény és az ahhoz csatolt későbbi kiegészítő jegyzőkönyvek (Magyarországon kihirdette az 1993. évi XXXI. törvény). 
Az Egyezmény 8. cikke szerint: 
1. Mindenkinek joga van arra, hogy magán- és családi életét, lakását és levelezését tiszteletben tartsák.
2. E jog gyakorlásába hatóság csak a törvényben meghatározott, olyan esetekben avatkozhat be, amikor az egy demokratikus társadalomban a nemzetbiztonság, a közbiztonság vagy az ország gazdasági jóléte érdekében, zavargás vagy bűncselekmény megelőzése, a közegészség vagy az erkölcsök védelme, avagy mások jogainak és szabadságainak védelme érdekében szükséges.
Az Első Kiegészítő Jegyzőkönyv I. cikke szerint: „Minden természetes és jogi személynek joga van javai tiszteletben tartásához. Senkit sem lehet tulajdonától megfosztani, kivéve, ha ez közérdekből és a törvényben meghatározott feltételek, valamint a nemzetközi jog általános elvei szerint történik.” A most vizsgált ügyekből megállapítottam, hogy a hatóságok a „környezetvédelmi” bejelentések esetén még mindig nem tisztázzák megfelelően, melyik (telepengedélyezési, építésügyi, illetőleg birtokvédelmi) eljárás szabályai szerint tehetőek meg a legcélravezetőbb intézkedések (6., 13., 28. pontok). Az Egyezményben foglaltak valamennyi hatóság számára kötelezőek. Megállapítható azonban az is, hogy a panaszosok számos olyan esetben sem fordulnak a megfelelő intézkedésre jogosult szervhez, amikor a jogszabályok annak kizárólagos hatáskörét állapítják meg. 
Míg a hatóságoktól elvárható, hogy komplex módon vizsgálják az eléjük került ügyeket és tisztázzák, milyen eljárásban célszerű a bejelentéseket ésszerűen, igazságosan és gyorsan elintézni, ugyanakkor szükséges felhívni a panaszosok figyelmét is arra, hogy meghatározott ügyekben nem kerülhető el a bírósági eljárások igénybevétele. Az a panaszosi álláspont, hogy anyagi helyzetük nem engedi meg a „pereskedést”, legalább is vitatható, hiszen a költségmentesség intézménye éppen ezekre az esetekre szól, továbbá, mert az Országgyűlés megalkotta a jogi segítségnyújtásról szóló 2003. évi LXXX. törvényt. A törvény 2006. január 1-jéig csak peren kívüli támogatásokról rendelkezik. A támogatás lehet jogi tanácsadás, beadvány, más irat készítése. A szolgáltatást igénybe vevő vagy arra jogosult, hogy az állam a szolgáltatás díját és költségeit viselje, vagy arra, hogy előlegezze. Előlegezés esetében legfeljebb egy éves a tartozás megfizetésének határideje, részletfizetésre is van lehetőség. A jogi munka díját és a költségeket az állam fizeti, azaz a jogosultság megállapítás esetén a jogi szolgáltatás ingyenes az igénybe vevő részére. A munkadíj megállapítására a költségvetési törvényben óradíjat állapítanak meg, ami 2004-ben 2000,- Ft. A támogatás kiterjed jogi tanácsadásra, tájékoztatásra, illetőleg beadvány, nyilatkozat készítésére, többek között
a) esetleges későbbi perrel kapcsolatban,
b) peren kívül elintézhető jogvitában és perelhárító közvetítés során,
d) hatósági eljárás során,
e) az alanyi jog védelmére alkalmas (hatósági vagy peres) eljárás kiválasztásához és beadvány elkészítéséhez,
g) rendkívüli jogorvoslati kérelem elkészítéséhez.
Felkérem a közigazgatási hivatalok vezetőit, hogy a jogi segítségnyújtásról szóló 2003. évi LXXX. törvényről tájékoztassák a települések jegyzőit, hogy azok kioktatási kötelezettségük keretében felvilágosítást tudjanak adni az arra rászorultaknak.

J)	A közigazgatási hatósági eljárás és szolgáltatás általános szabályairól szóló 2004. évi CXL. törvény (Ket.) számos, a vizsgált ügyekben felmerült jogalkalmazói hibát fog megelőzni. 
A 15. § (1) bekezdése értelmében ügyfél az a természetes vagy jogi személy, továbbá jogi személyiséggel nem rendelkező szervezet, akinek (amelynek) jogát, jogos érdekét vagy jogi helyzetét az ügy érinti, akit (amelyet) hatósági ellenőrzés alá vontak, illetve akire (amelyre) nézve - tulajdonát, jogait és vagyontárgyait is ideértve - a hatósági nyilvántartás adatot tartalmaz. Ugyanezen szakasz (2) bekezdése előírja, hogy ha „jogszabály másként nem rendelkezik, a létesítménnyel kapcsolatos, illetve a tevékenység engedélyezésére irányuló eljárásban ügyfél a hatásterületen levő valamennyi ingatlan tulajdonosa és az ingatlan-nyilvántartásba bejegyzett jogszerű használója”. Az ügyfélkör ilyenkénti meghatározása feltehetően megoldja majd azon visszatérő problémát is, hogy mivel a telepengedélyhez kötött tevékenységek hatása túlterjedhet a közvetlen szomszédos ingatlanok határain, így az „ügyfélkör” is az utca túloldalán lévő ingatlanokra is. A 29. § (1) bekezdés alapján a kérelemre indult eljárásban az ismert ellenérdekű, illetve érintett ügyfelet a kérelem beérkezésétől számított öt napon belül értesíteni kell. Ha pedig az ügy egyébként jelentős számú ügyfelet érint, az ügyfeleket az eljárás megindításáról hirdetményi úton, továbbá közhírré tétel útján (helyben szokásos módon, a helyi lapban stb.) kell értesíteni. A hirdetménynek, illetve a közleménynek tartalmaznia kell a tervezett létesítmény, tevékenység rövid ismertetését és a hatásterület határait.
Több, a hivatalomba érkezett panaszban kifogásolták, elsősorban építésügyi eljárást sérelmezve, hogy az engedélyezési eljárásba nem vontak be minden érdekeltet, és csak a határozatból értesültek a tervezett építkezésről, így észrevételeiket csak a fellebbezésben tudták megtenni, holott egy esetleges előzetes egyeztetéssel problémájuk elkerülhető lett volna. Rá kell mutatnom arra, hogy a jogalkotó a Korm. rendeletben ezt az előzetes értesítést, közös eljárást szabályozza, módot adva arra, hogy az eljárás valamennyi szereplője érdekét szem előtt tartva döntsön a hatóság.
A 41. § (1) bekezdésével bevezetett, - lehetőleg az ügy tárgyához igazodó - hatósági közvetítői intézmény a nagyszámú ügyfelet érintő eljárásban fogja segíteni a hatóságokat.
Különösen fontos szabálynak tartom az új törvény a 172. §-át, amely meghatározza, hogy a törvény alkalmazásában mit kell hatásterületen érteni. Eszerint a „Magyar Köztársaság területén fekvő, jogszabályban meghatározott módon megállapított földrajzi terület, amelyre a tervezett létesítmény vagy tevékenység rendes üzemvitel mellett, folyamatosan vagy rendszeresen számottevő mértékű hátrányos fizikai hatást (pl. árnyékolást, zajterhelést, légszennyezést) gyakorol.”
A Ket. ismertetett előírásai a 173. § (1) alapján 2005. november 1-jén lépnek hatályba, addig azonban maradéktalanul be kell tartani az Áe. és az anyagi jogszabályok előírásait. 
A Kvtv. 10. § (1) bekezdése értelmében az állami szervek, a helyi önkormányzatok, a természetes személyek és szervezeteik, a gazdálkodást végző szervezetek és mindezek érdekvédelmi szervezetei, valamint más intézmények együttműködni kötelesek a környezet védelmében. Az együttműködési jog és kötelezettség kiterjed a környezetvédelmi feladatok megoldásának minden szakaszára. A Kvtv. 13. § (1) bekezdése szerint minden környezeti elemet önmagában, a többi környezeti elemmel alkotott egységben és az egymással való kölcsönhatás figyelembevételével kell védeni. Igénybevételüket és terhelésüket ennek megfelelően kell szabályozni.
Az állami szervek megfelelő együttműködése szoros kapcsolatban van a megelőzéssel. A két alapelvnek – a megelőzésnek és az együttműködésnek – együttesen kell érvényesülnie a védendő értékekre tekintettel.
Az Európai Gazdasági Közösség Alapító szerződésének átfogó első módosítása (Egységes Európai Okmány, 1986.) beillesztette a környezetről szóló címet. A 130 r. cikk fontos célként jelölte meg: (i) a környezet minőségének megóvását, védelmét, és javítását; (ii) az emberi egészség védelmét és (iii) a természeti erőforrások megfontolt és racionális hasznosításának biztosítását. A Maastrichti Szerződés (1992.) módosította a környezeti címet, és a 130. r. cikk (2) bekezdése a védelem magas szintjét általános alapelvi szintre emelte. E bekezdésben jelent meg az elővigyázatosság elve is. (Az Amszterdami Szerződés módosította a számozást: XIX. cím [környezet] 174. cikk). Ezen alapelvek a magyar környezetvédelem alapelvei is, amelyeket a fentiekben kifejtettek alapján, elsősorban a szabályozási tervekben kell érvényesíteni.
Végezetül szükséges hangsúlyoznom, hogy az egyes alapjogok csak más alapjogokkal összefüggésben, azok szükségtelen és aránytalan sérelme nélkül gyakorolhatók. A panaszoltak tulajdonhoz és vállalkozáshoz való joga nem érvényesíthető a panaszosok tulajdonhoz és különösen az egészséghez és az egészséges környezethez fűződő joga rovására. Mivel azonban vállalkozás nélkül nincs gazdasági fejlődés (ami nélkül más alapjogok anyagi feltételei romlanak), azzal szemben is létezik bizonyos mértékű tűrési kötelezettség. Az összhangot az egyre szigorodó környezetvédelmi előírások betartása biztosítja, amely előírások - a jövő generáció életfeltételeire is tekintettel – a pillanatnyi profitérdeknél vagy környezetvédelmi beruházási többletköltségeknél nagyobb súllyal esnek latba.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény 25. §-a alapján javasolom
1. az Igazságügyi valamint a Gazdasági és Közlekedési Miniszternek, hogy a jelentés 33. pontjában felvetett probléma megoldása érdekében tekintsék át a jelentésben hivatkozott jogszabályokat, azok fogalom-meghatározásait, és gondoskodjanak azok egységesítéséről;
2. a Gazdasági és Közlekedési Miniszternek,
a.) hogy a motorkerékpár javítási, az építőanyag árusítási (TÜZÉP), valamint a nagy raktározási igénnyel járó kereskedelmi tevékenységi körrel egészüljön ki a 80/1999. (VI. 11.) Korm. rendelet melléklete;
b.) a jelentés 3., 4., 5., 6. és 31. pontjában ismertetett panaszokban foglaltak alapján a nehézgépjármű tárolással, illetőleg a tevékenységhez szükséges teherszállítás okozta zavaró hatással és környezetszennyezéssel kapcsolatban gondoskodjon a megfelelő jogi szabályozásról;
3. a Regionális fejlesztésért és felzárkóztatásért felelős tárca nélküli miniszternek az OTÉK kiegészítését az építmények egymás közötti védőtávolságának-, valamint a „kézműipari épület” és a „gazdasági építmény” fogalmának meghatározásával.
Az Obtv. 21. § (1) bekezdés alapján felkérem a jelentés 3., 4., 5., 6. és 31. pont alatt ismertetett ügyekkel érintett megyei közigazgatási hivatalok vezetőit és települési önkormányzatok jegyzőit, hogy a telepengedélyezési eljárásokban adott szakhatósági állásfoglalásuk megadásakor a jelentésemben feltárt helyes tartalommal vegyék figyelembe mind a kormányrendelet, mind az OTÉK vonatkozó előírásait.
Felkérem a közigazgatási hivatalok vezetőit, hogy a panaszokból leszűrt tapasztalatokat és megállapításaimat ismertessék a közigazgatási területükön működő jegyzőkkel.

Budapest, 2005. szeptember 6.
Lenkovics Barnabás sk.