OBH 2578/2003
 Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa általános helyettesének jelentése
Előadó: dr. Győrffy Zsuzsanna
dr. Szilágyi Júlia
A vizsgálat megindítása:
	A Reménysugár Habilitációs Intézetben (1223 Budapest, Kápolna u. 3.) gondozott fiatalok szülei, volt dolgozói nevében a Család, Gyermek, Ifjúság – Kiemelten Közhasznú Alapítvány – ügyvédje beadvánnyal fordult a hivatalomhoz. 
	A panaszosok szerint az intézetben, 2001-ben vezetőváltás történt, azóta az intézmény színvonala úgy szakmai, mint egyéb szempontból leromlott. A panaszosok – többek között – sérelmezték, hogy a vezetőváltás után nagyon sok dolgozót küldtek el, epilepsziásokat fény-és hangterápiával kezelnek, ha a betegnek rohama van, elvitetik a mentővel, sok esetben más intézménybe helyeztetik. A beadványtevők sérelmezték, hogy a betegek gondozása „driles” módszerekkel történik, az orvosi jelenlét csak látszólagos, a felújításra szánt keret jórészt elfogyott. A panaszosok álláspontja szerint a gondozottak emberi méltósága súlyosan sérül, megalázzák őket, nem biztosítják állapotuknak megfelelő kezelésüket. 
	A panaszosok arról is tájékoztattak, hogy 2002 augusztusában az Egészségügyi, Szociális és Családügyi Minisztérium segítségét is kérték, állításuk szerint beadványaikat még írásbeli válaszra sem méltatták. 
	A vizsgálat az Alkotmány 2. § (1) bekezdésében deklarált jogállamiságból eredő jogbiztonsághoz, ezen belül a tisztességes eljáráshoz, az 54. § (1) bekezdésében rögzített emberi méltósághoz, valamint a 70/D. § (1) bekezdésében foglalt lehető legmagasabb szintű testi, lelki egészséghez, való jog sérelmének a gyanúja miatt indult. 
	Az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény (a továbbiakban: Obtv.) 18. § (1) bekezdésében kapott felhatalmazásom alapján helyszíni vizsgálatot rendeltem el, az egészségügyi, szociális és családügyi minisztertől az intézményi vizsgálat anyagának megküldését kértem. 
Az ügy jogszabályi háttere
•	A Magyar Köztársaság Alkotmánya
2. § (1) A Magyar Köztársaság független, demokratikus jogállam.
54. § (1) A Magyar Köztársaságban minden embernek veleszületett joga van az élethez és az emberi méltósághoz, amelyektől senkit nem lehet önkényesen megfosztani.
64. § A Magyar Köztársaságban mindenkinek joga van arra, hogy egyedül vagy másokkal együttesen írásban kérelmet vagy panaszt terjesszen az illetékes állami szerv elé.
70/D. § (1) A Magyar Köztársaság területén élőknek joguk van a lehető legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez.
•	1/2000. (I. 7.) SzCsM rendelet a személyes gondoskodást nyújtó szociális intézmények szakmai feladatairól és működésük feltételeiről.
A tényállás és a vizsgálat megállapításai
	A miniszter – a vizsgálati anyagok másolatának megküldésével egyidejűleg – arról tájékoztatott, hogy a panaszolt intézmény működését 2002-ben a minisztérium négy alkalommal, a közigazgatási hivatal egy alkalommal vizsgálta. A közigazgatási hivatal vizsgálatának megállapítása szerint a gondozottak közül 11-nek nem volt beutaló határozata, ennek rendezésére a vezetőség 120 napos határidőt kapott. A vizsgálat megállapította, hogy az épületek tárgyi adottságai miatt a rekonstrukció nem tűr halasztást, a vizsgálat az intézmény működését egyebekben példaértékűnek minősítette.
	A gondozottak szüleinek és volt dolgozóinak névtelen bejelentése kapcsán a minisztérium 2002. 08. 21. és 09. 20-a között célirányos vizsgálatot tartott. A célvizsgálatot a helyettes államtitkár kezdeményezte, feladata a bejelentés pénzügyi és gazdasági részének vizsgálata volt. A szakmai területre vonatkozó bejelentéseket a minisztérium két szakmai főosztálya –külső szakértő bevonásával – 2002. 08. 02-án már ellenőrizte. A vizsgálat kiterjedt a beadványban foglalt panaszok mindegyikére, összességében megállapította, hogy a bejelentésben foglaltak jelentős része nem volt megalapozott, a többi esetben a korábban feltárt hiányosságokra készült intézkedési terveknek megfelelően megindult a hibák kijavítása. A vizsgálat megállapította továbbá: „hogy az intézménynél a gazdasági folyamatok pénzügyi-számviteli bizonylatolása, a nyilvántartások, a kötelezettségvállalás-, utalványozás-, ellenjegyzés rendje, a szabályozottság, a felügyeleti jellegű költségvetési ellenőrzést követő intézkedési tervben foglaltaknak megfelelően pozitív irányban halad.” Az ellenőrzés felhívta a figyelmet arra, hogy az esetleges újabb és megalapozatlan bejelentésekkel kapcsolatos további vizsgálódások az intézmény munkatársainak ilyen irányú rendelkezésre állása, a megkezdett munkát hátrányosan befolyásolhatják. 
A panaszosok a kerület országgyűlési képviselőjének jelezték, hogy beadványukra nem kaptak írásban választ. Az országgyűlési képviselő kérésére a minisztérium helyettes államtitkára írásban válaszolt. Válaszában közölte, hogy az intézmény szakmai munkájának és gazdálkodásának ellenőrzését elvégezték. „Mindegyik vizsgálat állapított meg hiányosságokat, ezekről, valamint a szükséges intézkedésekről az igazgató asszonyt tájékoztattam. Ugyanakkor a szülők türelmét kértem, és jeleztem feléjük, hogy további vizsgálatot újabb panaszok esetén sem fogok kezdeményezni, mert az nincs jó hatással a működés folyamatosságára. A fenntartó Minisztérium felé tehát minden észrevétel eljutott, a hatáskörünkbe tartozó eszközökkel, pedig igyekszünk elérni, hogy a Reménysugár Habilitációs Intézet működése mind szakmai, mind, pedig pénzügyi szempontból kifogás nélküli legyen.” A helyettes államtitkár arról is tájékoztatta az országgyűlési képviselőt, hogy az intézet telephelyén 700 millió forintos beruházással új, 150 fő súlyos és halmozottan fogyatékos személyt ellátó intézmény felépítését tervezik. Az országgyűlési képviselő a helyettes államtitkár válaszát eljuttatta a panaszosoknak. 
	Az Egészségügyi, Szociális és Családügyi Minisztérium által fenntartott Reménysugár Habilitációs Intézet két telephelyén (1223 Budapest, Kápolna u. 3. és Kastélymúzeum 2.) munkatársaim 2003. június 19-én – előzetes bejelentés nélkül – tartottak helyszíni vizsgálatot.   
	A közepesen súlyos és súlyos értelmi fogyatékos, illetve halmozottan fogyatékos személyeket ápoló intézetet érintő panasz szűk értelemben véve csak az egyik telephelyen észlelt állapotokat kifogásolta. A vizes helyiségek átépítése miatt ugyanis három hónapra több szoba lakóit – összesen mintegy harminc gondozottat – átköltöztettek a nagytétényi telephelyre. A panaszosok azt (is) kifogásolták, hogy az ideiglenes átköltöztetés ideje alatt nagy zsúfoltság alakult ki a Kápolna utcai telephelyen. A helyszíni vizsgálat idejére már befejeződött a felújítás, a gondozottakat visszaköltöztették a főépületbe. A nyilvánvaló kényelmetlenségen túl, nem valószínű, hogy valódi zsúfoltság lett volna, hiszen az intézményben a fenntartó 2000-ben felvételi zárlatot rendelt el, ezen felül 47 fő gondozottat áthelyeztek a kevésbé súlyos fogyatékosokat ellátó újjáépült tordasi intézménybe. Így tehát a gondozottak száma mind a két telephelyen 80 fő alá csökkent, ami értelemszerűen a zsúfoltság csökkenéséhez kellett, hogy vezessen. A panasznak ez a része megalapozatlannak bizonyult.
	Az elhelyezéssel kapcsolatos további negatív észrevételek – öreg az épület, rozoga a berendezés, régen volt festés, részben igaznak bizonyultak. Az intézmény új vezetése 2001. óta folyamatosan pályázik annak érdekében, hogy a valóban nagyon rossz állapotú, fogyatékos emberek gondozására alkalmatlan épületben jobb, emberi körülményeket teremtsenek. Pályázati pénzből alakították ki az új fürdőszobákat is. A panasz az épület állagára vonatkozó része okafogyott, mivel még 2003 nyarán megkezdődik az a beruházás, melynek keretében 2004 májusára felépül a 150 férőhelyes új intézmény, amelyet már kimondottan súlyosan fogyatékosok gondozására terveztek. Az új épület elkészülte után kerül majd sorra a jelenlegi főépület tatarozása és átépítése. A felújított régi épületben főleg adminisztratív és terápiás helyiségek lesznek. Az új épület látványterve szerint a két épületet egy fedett folyosó fogja összekötni. Tekintettel arra, hogy a gondozottakat belátható időn belül új, korszerű épületbe költöztetik nem kifogásolható, ha az elkövetkezendő időben a régi épület karbantartására csak annyit költenek, amennyi az állagmegóváshoz feltétlenül szükséges. Az új gondozó intézmény átadása után a nagytétényi kastély egyik szárnyában működő telephelyen megszűnik a fogyatékosok gondozása. A kastély termei mindig is alkalmatlanok voltak ápolás-gondozás céljaira, hiszen méretük eleve meghatározta az elhelyezhető gondozottak számát. A nagyméretű termekben 7-8 (esetenként 10-11) ágyas szobákat tudtak csak kialakítani. Az új vezetőség érdeme, hogy ezekben a termekben megszüntette – a fogyatékos, esetleg mozgáskorlátozott emberek számára életveszélyes – emeletes ágyakat.
 	A beadvány szerint az ablakokat nem lehet nyitni, mert „beszögezték” azokat. A helyszíni vizsgálatot végzők nem találtak erre utaló nyomokat.
	Az ápolás-gondozás színvonalával kapcsolatban is több panasz érkezett, az egyik azt sérelmezte, hogy van olyan gondozott, akit évekig nem visznek levegőre. A helyszíni vizsgálat idején – igaz, nyári hőségben – a betegszobák gyakorlatilag üresek voltak. Mindenki, a járóképtelen gondozottak is és az összes gondozónő az udvaron, illetve a kertben tartózkodott. Nyilvánvaló, hogy az időjárástól függő az, hogy mennyit tudnak a gondozottak a szabadban lenni. Természetes, hogy télen, vagy esős, hideg időben a betegek és gondozóik „beszorulnak” az épületekbe, a hálótermekbe, valamint az is, hogy ilyen esetben sokkal nehezebb lefoglalni őket. A szabadlevegőn való tartózkodás hiányát sérelmező panasz alaptalannak bizonyult. Az ápolási-gondozási munka nagy előnye, hogy egy-egy betegcsoporthoz szinte ugyanannyi gondozónő tartozik, mint amennyi ott a gondozottak száma. Körülnézve az udvaron 5-6 gondozónőt lehetett látni a nyolc-tízfős csoportokkal. Ez azt jelenti, hogy a gondozók mindenkivel személyesen tudnak „foglalkozni” (játszani, beszélgetni, stb.). 
	Panasz érkezett az étkezés mennyiségére és minőségére vonatkozóan is. Ennek ellenőrzésére munkatársaim elkérték az aktuális étlapot, amelynek átnézése alapján megállapították, hogy az étrend összeállításában nem tapasztalható semmilyen kirívó eltérés a szokásoshoz képest. Az étel érzékszervi értéke is megfelelő, a mennyisége, pedig szokásos, illetve annyi, amennyit a napi 350 forintos étkezési normatívából ki lehet gazdálkodni. Ez akkor is megfelelő, ha bizonyára vannak olyan felnőtt korú, nagyétvágyú gondozottak, akiknek ez kevés. Az új vezetés érdeme, hogy 6-8 gondozottat személyes fejlesztésük eredményeként sikerült megtanítani az evőeszközök helyes használatára, így ők gondozóikkal együtt ebédelnek a személyzeti ebédlőben.
	A gondozás színvonalával összefüggő volt az a panasz is, hogy a WC-kagylókon nincs (esetleg nem volt?) ülőke, és, hogy órákig ülnek a gondozottak a hideg fajansz WC-n. A vizsgálatot végzők valamennyi WC-t ellenőrizték ebből a szempontból, és egyetlen egy olyat sem találtak, amelyről hiányzott volna az ülőke. Azt természetesen nem lehetett ellenőrizni, hogy a fürdők felújítása előtt milyen volt a helyzet, minden esetre, ha volt is ilyen jelenség, akkor az mostanra megszűnt.
	Az otthonban a foglalkoztatás jó színvonalú, megfelelő számú-, és végzettségű szakember dolgozik (a szakképzettségi arány 80 %), akik változatos programok keretében végzik a gondozottak fejlesztését, foglalkoztatását. Ezzel függött össze az egyik panasz a fényterápiáról. A panaszos szerint a képzetlen terapeuta „fényterápiával kísérletezik” az epilepsziás betegeknél, ami veszélyes, mert a panaszos szerint a villódzó fény provokálja az epilepsziás rohamot. Ez komoly vád, ezért a helyszínen feltétlenül meg kellett győződni a valóságos helyzetről. Az egyik foglalkoztatóban valóban berendeztek egy „fényszobát”, ahol lassan forgó tükör gömbről visszaverődő diszkó lámpa fénye szolgáltatja a „villódzó” fényt, amelyet halk zene egészít ki. Az ilyen halk és lassú fény- és hang effektusnak biztosan nincsen roham provokáló hatása. Ezzel szemben a gondozottak nagyon szeretik, a vizsgálat idején is többen pihentek a földre tett matracokon.
	A ruházattal kapcsolatban a panaszosok azt állították, hogy nincsen kellő mennyiségű, és minőségű ruhájuk a gondozottaknak, pontosabban „ruhátlanok”. A szekrények és a ruharaktár megtekintése alapján elmondható, hogy valóban nincsen meg a rendeletben előírt három váltás ruhanemű, de a ruhátlanság sem igaz. A vizsgálatot végzők bejelentés nélkül érkeztek az otthonba, de a nagy hőség ellenére sem találtak egyetlen ruhátlan gondozottat sem.
	A beadvány szerint az új vezetés elküldte az összes orvost az otthonból, így a gondozottak gyakorlatilag ellátás nélkül maradtak. A jelenlegi orvosi ellátottság – heti 6 órában háziorvos, heti 4 órában neuropszichiáter, 2-2 órában bőrgyógyász és fogorvos – mindenben megfelel az előírásoknak. Az intézmény szakmai vezetője elmondta, hogy a neuropszichiáter szakorvos nem volt megelégedve a betegek korábbi gyógyszerelésével, ezért a legtöbb beteg gyógyszerelését átállította. A tájékoztatást adó szakmai igazgató szerint ez a gyógyszerelés-változás – mely során kevésbé nyugtatják, inkább foglalkoztatják a betegeket – javított az állapotukon. A gyógyszerszekrényben nem csak a közgyógyellátásra rendelhető korszerűtlenebb, bár ingyenes készítményeket, hanem a megfelelő, modern gyógyszereket is tartanak.
	A helyszíni vizsgálat tapasztalatai szerint a Reménysugár Habilitációs Intézetben a szakmai munka jó színvonalú.
	Az intézményben 2001. augusztus 29-én megalakult az Érdekképviseleti Fórum, melynek Szervezeti és Működési Szabályzata rögzíti, hogy: „az Érdekképviseleti Fórum az éves munkatervben meghatározottak szerint tartja meg az üléseit. Az Érdekképviseleti Fórum legalább évente négy alkalommal ülésezik… Az ülésekről emlékeztető készül, melyet az Érdekképviseleti Fórum elnöke és tagjai írnak alá. Az emlékeztetőt az igazgatónak megküldik, egy példányát irattárba helyezik”.  Az üléseken elhangzott kérdésekre az intézmény igazgatója köteles 30 napon belül válaszolni. Az Érdekképviseleti Fórumhoz panasszal fordulhat az ellátott, vagy annak törvényes képviselője, ha az ellátott jogait, törvényes érdekeit sérelem éri, intézeti jogviszonyát, személyes jogait sérelem éri, az intézet dolgozója megszegi titoktartási kötelezettségét, az ellátottak körülményeiben kifogás merül fel.” A vizsgálatot végzők a dokumentumok között mindössze egy – 2002. augusztus 12-én kelt – emlékeztetőt találtak, ami azt jelenti, hogy az otthonban lényegében nem működik az érdekvédelmi fórum.
	Vizsgálatom során megállapítottam, azzal, hogy az intézmény Érdekképviseleti Fóruma gyakorlatilag nem működik, sérül az Alkotmány 64. §-ában rögzített panaszhoz való jog. Álláspontom szerint a szülők részéről évek óta tartó panaszáradatnak – mellyel a gondozottak hozzátartozói minden lehetséges fórumot megkeresnek – egyik oka, hogy helyi szinten nem tudják a panaszhoz való jogukat érvényesíteni.  A színvonalas szakmai munka biztosítása (gyógyszerezés, terápia, fejlesztő foglalkozások stb.) természetesen a szakemberek feladata, ugyanakkor a gondozottak életében nem csak szakmai szempontok érvényesülnek, jogaik érvényesülésének, körülményeinek figyelemmel kísérésben az intézmény vezetőségének a hozzátartozókat partnerként kell kezelni. Ezzel feltehetőleg jórészt elkerülhető lenne, hogy a szülők rendszeresen külső szervek segítségét kérjék. Az intézmény folyamatos ellenőrzése a szakmai munkát feleslegesen terheli, és ezzel a célok megvalósítását hátráltatja. 
	Az alkotmányos joggal összefüggő visszásság kiküszöbölése érdekében az Obtv. 21. § (1) bekezdésben kapott felhatalmazásom alapján a Reménysugár Habilitációs Intézet igazgatójánál kezdeményezem:
	– gondoskodjon arról, hogy az intézmény Érdekképviseleti Fóruma a jövőben a Szervezeti és Működési Szabályzatában rögzítettekben megfelelően működjön.      
Budapest, 2003. szeptember 1.
Takács Albert