OBH 2311/2003.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának jelentése
Ügyintéző: Dr. Kristó Annamária
Az eljárás megindulása:
Számos újságcikk, és a média is foglalkozott azokkal a szabálysértési eljárásokkal, amelyben a KRESZ szabályai szerint a buszsávokat szabálytalanul használó mentősök ellen indult. Az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény 16. § (2) bekezdésében biztosított jogkörömben hivatalból vizsgálatot indítottam, mert az ügy kapcsán felmerült a mentővel szállított betegek Alkotmányban biztosított (70/D. §) lehető legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez való jogával összefüggésben a sérelem közvetlen veszélye.
Vizsgálatomhoz tájékoztatást kértem az Országos Mentőszolgálat Főigazgatójától.
Érintett alkotmányos jog:
•	A lehető legmagasabb szintű testi é lelki egészséghez való jog:
70/D. § (1) A Magyar Köztársaság területén élőknek joguk van a lehető legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez.
(2) Ezt a jogot a Magyar Köztársaság a munkavédelem, az egészségügyi intézmények és az orvosi ellátás megszervezésével, a rendszeres testedzés biztosításával, valamint az épített és a természetes környezet védelmével valósítja meg.
Az ügy jogszabályi háttere:
•	A közúti közlekedés szabályairól szóló 1/1975. (II. 5.) KPM-BM együttes rendelet
36. § (8) Autóbusz forgalmi sávban csak menetrend szerint közlekedő autóbusz és trolibusz, valamint az autóbusz és trolibusz forgalom zavarása nélkül személy taxi, továbbá erre utaló külön jelzés esetén (117/c. ábra) kerékpáros közlekedhet. Más jármű erre a forgalmi sávra, a sáv keresztezését és bekanyarodásra felkészülést kivéve, nem hajthat rá. Ahol autóbusz forgalmi sáv van, a menetrend szerint közlekedő autóbusz és trolibusz - a kikerülés esetét kivéve - csak ebben a forgalmi sávban haladhat.
40. § (6) Az (1), (4) és (5) bekezdés rendelkezése nem vonatkozik a forgalmi okból szükséges megállásra, valamint arra az esetre, ha e rendelkezések a jármű műszaki hibája miatt nem tarthatók meg.
(9) A járdán a mozgáskorlátozott személy (illetőleg az őt szállító jármű vezetője) járművével a (8) bekezdésben említett egyéb feltételek fennállása esetében akkor is megállhat, ha a megállást jelzőtábla vagy útburkolati jel nem engedi meg.
41. § (1) A 40. § rendelkezéseit értelemszerűen alkalmazni kell a várakozásra is.
(8) A sürgősségi orvosi ellátáshoz kiadott várakozási engedéllyel (161. ábra) megjelölt személygépkocsi vezetője - amennyiben a várakozás egyéb módon nem lehetséges -
a) a 15. § (1) bekezdése b) pontjában, és
b) a 40. § (8) bekezdése a), b) és d) pontjaiban
meghatározott rendelkezéseket figyelmen kívül hagyhatja.
•	Megkülönböztető jelzéseket használó gépjárművek
49. § (1) A gépjármű megkülönböztető jelezéseket adó berendezéseit csak abban az esetben szabad működtetni, ha a feladat sürgős ellátása, a személy-, élet- és vagyonbiztonság, továbbá a védett személyek és kíséretük biztonsága érdekében az szükséges, és a forgalmi viszonyok azt indokolttá teszik.
(2) A megkülönböztető fény- és hangjelzést együttesen használó gépjármű vezetője - a rendőr és a vasúti átjárót biztosító jelzőberendezések jelzéseit kivéve - a közúti jelzéseket, továbbá a 24-43. §-okban foglalt rendelkezéseket figyelmen kívül hagyhatja, ha magatartásával a közlekedés biztonságát, valamint a személy- és vagyonbiztonságot nem veszélyezteti, és meggyőződött arról, hogy a közlekedés többi résztvevője az akadálytalan továbbhaladást lehetővé tette.
(3) Megkülönböztető jelzéseket használó gépjárművek találkozása esetében - egymás közti viszonyukban - az általános szabályok az irányadók.
(4) A megkülönböztető fényjelzést - ha a jármű olyan helyen áll meg, ahol a megállás egyébként tilos - működtetni kell. Megkülönböztető hangjelzést álló járművön használni nem szabad.
(5) A megkülönböztető jelzéseket használó gépkocsit tompított fényszóróval lakott területen belül nappal és jó látási viszonyok között is ki kell világítani.
•	Az egészségügyről szóló 1997. évi CLIV. törvény
Betegszállítás
97. § (1) A betegszállítás célja, hogy az orvos rendelése alapján biztosítsa az egészségügyi ellátáshoz való hozzáférést abban az esetben, ha az egészségügyi ellátás elérhetősége másként nem biztosítható, így különösen, ha a beteg
a) csak speciális testhelyzetben szállítható;
b) betegsége miatt szállítása közben felügyeletet igényel;
c) mozgásában korlátozott, járóképtelen, vagy egészségi állapota kizárja a szokványos közlekedési eszközök használatát;
d) fertőzésveszély vagy kóros magatartása miatt közforgalmú járművet nem vehet igénybe;
e) ellátásának eredményességét a szokványos közlekedési eszközök igénybevételéből eredő késedelem vagy más tényező veszélyeztetné.
(2) A betegszállítás az (1) bekezdésben foglaltakon túl az egészségügyi intézményből elbocsátott beteg otthonába történő szállításakor is igénybe vehető, amennyiben
a) a beteg a (1) bekezdés a)-c) pontjai szerinti okok miatt az intézményt nem tudja elhagyni, vagy
b) tömegközlekedési eszköz az adott időben nem áll a beteg rendelkezésére.
Megállapított tényállás és a vizsgálat megállapításai:
	A jelenleg hatályos KRESZ előírásai szerint az ún. „busz-sávokat” a menetrend szerint közlekedő tömegközlekedési eszközök, a taxik, ezen túlmenően csak a megkülönböztető jelzésüket használó járművek használhatják. A busz-sávok használata esetén az egyéb járművek szabálysértést követnek el, így a megkülönböztető jelzésüket nem használó, azonban közszolgáltatást végző mentő, illetve betegszállító gépjárművek is.
Az Országos Mentőszolgálat Főigazgatója tájékoztató levelében jelezte, hogy további problémát jelent a KRESZ más szabályai tekintetében az is, hogy sem a busz-sávban, sem a fizető parkolóhelyen nem állhat meg a betegszállító jármű. Ennek következtében a busz-sávos utcában lakó beteget a szabályok betartása mellett sokszor több száz méterről lehet csak (akár hordággyal is) megközelíteni. Többször előfordult olyan eset is, hogy a mentési feladatot ellátó egységet a bevásárlóközpont biztonsági őrei el akarták küldeni, illetve fizetésre akarták kötelezni.
Hivatalból indított vizsgálatom célja az volt, hogy a betegszállítást igénybe vevő betegek Alkotmányban biztosított lehető legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez való joga sérelmet szenved-e a panaszolt rendelet miatt.
Az Alkotmány 70/D §-a deklarálja, hogy a Magyar Köztársaság területén élőknek joguk van a lehető legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez, amelyet az állam többek között az egészségügyi intézmények és az orvosi ellátás megszervezésével valósítja meg.
Az egészségügyről szóló 1997. évi CLIV. törvény 97. §-a az egészségügyi ellátás részeként szabályozza a betegszállítást is, amely célja, hogy az orvos rendelése alapján biztosítsa az egészségügyi ellátáshoz való hozzáférést abban az esetben, ha az egészségügyi ellátás elérhetősége másként nem biztosítható. A törvény külön nevesíti azokat az eseteket, amikor különösen szükség van a beteg mentőautóval történő szállítására. Különösen akkor indokolt a beteg mentőautóval történő szállítása, ha a beteg csak speciális testhelyzetben szállítható; illetve betegsége miatt szállítása közben felügyeletet igényel. Ilyen indokolt eset továbbá az is, ha a beteg mozgásában korlátozott, járóképtelen, vagy egészségi állapota kizárja a szokványos közlekedési eszközök használatát. Orvos-szakmailag kizárt, hogy fertőzésveszély esetén vagy a beteg kóros magatartása miatt közforgalmú járművet vegyen igénybe. 
A betegszállítás egyik, de nem utolsó sorban elengedhetetlen célja annak megelőzése, hogy a beteg ellátásának eredményességét a szokványos közlekedési eszközök igénybevételéből eredő késedelem vagy más tényező ne veszélyeztesse.
A fentieken túlmenően a betegszállítás az egészségügyi intézményből elbocsátott beteg otthonába történő szállításakor is igénybe vehető, amennyiben a beteg a fenti okok miatt nem tudja elhagyni az intézményt, vagy adott időben tömegközlekedési eszköz nem áll a beteg rendelkezésére.
A megkülönböztető jelzéseket nem használó mentő gépkocsival történő betegszállítást csak orvos rendelése alapján lehet teljesíteni. A rendeléskor az orvos határozza meg, hogy a betegszállítási tevékenységet végző szervezet a sürgősség igénye szerint milyen módon, és milyen felszereltségű gépkocsival végezze a szállítást.
A betegszállításról szóló 19/1998. (VI. 3.) NM rendelet értelmében betegszállítási tevékenységet végző szervezet alatt az Országos Mentőszolgálaton kívül más, működési engedély alapján betegszállításra feljogosított szervezetet is érteni kell.
A megkülönböztető jelzésüket nem használó mentőkben beteg, gyakran fájdalmakkal küszködő embereket szállítanak a mielőbbi egészségügyi ellátás reményében. Ezeknek a közfeladatot ellátó járműveknek - az ugyancsak közfeladatot ellátó - a tömegközlekedési eszközöknek fenntartott sávokról való kitiltása azt eredményezi, hogy az orvosi rendelvény alapján rászoruló betegek szállítása késedelmet szenvedhet, továbbá indokolatlanul hátráltatja – az amúgy is kapacitáshiánnyal küszködő mentő szervezetek – az egészségügyi szolgáltatás zavartalan működését.
A fentiek alapján megállapítom, hogy az állampolgárok Alkotmányban biztosított lehető legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez való jogával összefüggésben a sérelem közvetlen veszélye áll fenn.
A feltárt alkotmányos visszásság orvoslása érdekében az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény 25. §-ában biztosított jogkörömben javaslatot teszek a kormánynak:
vizsgálja felül a közúti közlekedés szabályairól szóló 1/1975. (II. 5.) KPM-BM együttes rendeletének azon szabályait, amelyek a megkülönböztető jelzésüket nem használó, mentést és betegszállítást végző szervezetek zavartalan működését akadályozzák, a szabályozást hozzák összhangba az Alkotmány 70/D. §-ában megfogalmazott alapjogi követelményekkel, valamint az egészségügyről szóló törvénynek a betegszállításra vonatkozó rendelkezéseivel.

Budapest, 2003. május 7.

Lenkovics Barnabás