OBH 1825/2003.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának jelentése
Ügyintéző: Dr. Gáspárné dr. Pere Katalin
Az eljárás megindulása
Az 1976. szeptember 26-án született panaszos beadványa szerint a Szabolcs-Szatmár-Bereg Megyei Nyugdíjbiztosítási Igazgatóság és a Nyugdíjfolyósító Igazgatóság tévedése, illetve tájékoztatási kötelezettsége elmulasztása, valamint az 1996-ban kelt véleménye szerint megalapozatlan orvosi bizottsági szakértői vélemény miatt nagy anyagi kár és hátrány éri ma is. A fentiek miatt ugyanis a 2001. január 12-én benyújtott rokkantsági nyugdíjigényét a Megyei Igazgatóság elutasította. Tekintettel arra, hogy az ügy több éve húzódó és egyre bonyolódó, megnyugtató lezárása érdekében, valamint a panaszosnak az Alkotmány 64. §-ában biztosított jogára tekintettel vizsgálatot tartottam indokoltnak.
A vizsgálat lefolytatására az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. tv. (Obtv.) 18. § (3) bekezdése alapján, mint a felügyeleti szerv vezetőjét az Országos Nyugdíjbiztosítási Főigazgatóság főigazgatóját kértem fel.
Érintett alkotmányos jogok
Kérelemhez, panaszhoz fűződő jog [Alk. 64. §-a]
Alkalmazott jogszabályok
•	A társadalombiztosításról szóló 1975. évi II. tv. (T.)
•	A társadalombiztosítási nyugellátásról szóló 1997. évi LXXXI. tv. (Tny.)
•	A családok támogatásáról szóló 1997. évi LXXXIV. Tv. (Cst.)
•	A családi ellátásokról és családi pótlékról szóló 1994. évi XXV. tv. (Csp.)
Megállapított tényállás
A vizsgálat során megállapítást nyert, hogy a panaszos 1995. december 1-jétől jelenleg is árvaellátásban részesül. Az igény elbírálása során a Nyugdíjfolyósító Igazgatóság – az emelt összegű családi pótlék megállapítására irányuló 1994. évi kérelemre tekintettel – a panaszos orvosi felülvizsgálata iránt hivatalból intézkedett.
A keletkezett orvosi szakvéleményben az Országos Egészségbiztosítási Pénztár Országos Orvosszakértői Intézete (OEP OOSZI) I. fokú orvosi bizottsága 1996. augusztus 13-ától kezdődően (1998 augusztusi esedékes felülvizsgálatot megjelölve) III. csoportos rokkantságot véleményezett. A szakvéleményen nem található utalás arra, hogy a panaszos a felülvizsgálaton nem személyesen vett részt.
Hogy az orvosi bizottság véleményét a panaszos ismerte és elfogadta, bizonyítja, hogy amikor a Nyugdíjfolyósító Igazgatóság (NYUFIG) 2000. évben a panaszost – mivel 2000. február 1-jétől a főiskoláról kizárták – határozatban kötelezte a jogalap nélkül felvett árvaellátás visszafizetésére, e határozat elleni fellebbezésében nevezett rokkantságára hivatkozással kérte az árvaellátásra való jogosultsága megállapítását, az ellátás továbbfolyósítását.
Az elrendelt OOSZI felülvizsgálaton ismét III. csoportos rokkantnak minősítették, azonban csak 2000. június 1-jétől kezdődően. Mivel a társadalombiztosítási nyugellátásról szóló 1997. évi LXXXI. törvény (Tny.) 55. § (1) bekezdésében foglaltak ily módon nem teljesültek, az Országos Nyugdíjbiztosítási Főigazgatóság felkérésére, továbbá az 1996. évi szakvéleményre tekintettel az I. fokú orvosi bizottság a szakvéleményét saját hatáskörben felülvizsgálta, és kimondta, hogy a rokkantság 1996. augusztus 13-tól folyamatosan fennáll.
Tehát a panaszos rokkantságát már a szolgálati ideje kezdetét megelőző időponttól véleményezték, ezért a Tny. 25. § (4) bekezdése alapján rokkantsági nyugdíjra nem jogosult. A rokkantsági nyugdíjigényt a Megyei Nyugdíjbiztosítási Igazgatóság első- és másodfokon is jogszerűen utasította el. A másodfokú határozatot – jogerős ítéletével – a Nyíregyházi Munkaügyi Bíróság helybenhagyta.
Tény, hogy amennyiben a panaszos rokkantságát későbbi – pl. 1996. szeptember 1-jei – időponttól véleményezték volna, a rokkantsági nyugdíjjogosultság fennállna. 
Orvosi vélemény felülvizsgálatában az ONYF-nek nincs hatásköre eljárni, erre csak a II. fokú határozat ellen 30 napon belül benyújtott kereset alapján a bíróság illetékes, ilyen irányú keresetet azonban a panaszos nem kezdeményezett.
Az 1996. évi szakvéleménynek a rokkantság kezdő időpontja tekintetében történő módosítására azért sincs lehetőség, mivel ez alapozta meg az orvosi bizottság 2000. évi véleményét, mely a jelenleg is folyó árvaellátásra jogosítja (törzsszám: 363-71709-7, összege havi 25.808 forint).
Időközben az ügy tovább bonyolódott, mivel a panaszos panaszbeadványa kiegészítésében jelezte, hogy emelt összegű családi pótlékra jogosultságának megállapítása érdekében a Területi Államháztartási Hivatal kezdeményezte annak vizsgálatát, hogy a rokkantság a 18. életév (1994. szeptember 26.) betöltését megelőző időponttól véleményezhető-e.
A vizsgálat az alkotmányos jogokkal összefüggésben visszásságot nem tárt fel.
A panaszra okot adó körülmény nagyrészt a panaszos különböző időben, különböző szervekhez, különböző jogcímen benyújtott igényének elbírálásához szükséges és megalapozott orvosi vélemények alapján keletkezett. Az is megállapítható, hogy a panaszos kérelmének elbírálásakor az igazgatási szervek, valamint az orvosi bizottságok megfelelő segítséget nyújtottak.
Azonban az ügy összes körülményeire, a panaszos egészségi állapotára, valamint alacsony összegű árvaellátására tekintettel kezdeményezem az Országos Nyugdíjbiztosítási Főigazgatóság főigazgatójánál harminc napos határidővel, hogy a Tny. 66. §-ában biztosított jogkörében eljárva vizsgálja meg a méltányosság gyakorlásának lehetőségét.

Budapest, 2003. július 31.

Lenkovics Barnabás