OBH 1408/2003
Kapcsolódó ügyek: OBH 1459/2003, OBH 1570/2003, és az OBH 2386/2003. szám
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa általános helyettesének jelentése
Ügyintéző: Dr. Szécsi Mária
Az eljárás megindítása:
	A kőbányai Kertvárosi Általános Iskola megszüntetéséről hozott önkormányzati döntést sérelmezte az intézmény szülői munkaközössége és választmánya, néhány szülői beadvány, közöttük egy olyan is, amelyhez csatolták több mint 500 szülő tiltakozó aláírását. A döntéssel kapcsolatban számos kifogást ismertető panaszok lényege szerint a döntést törvénysértő eljárásban, az érintettek véleményének kikérése nélkül hozták. E mellett az, nem is megalapozott, mert az önkormányzat a csökkenő tanulólétszámra hivatkozással a kerületnek egy teljes kihasználtságú, jól működő iskoláját szünteti meg. A döntés továbbá aránytalan terhet okoz a tanulóknak és szüleiknek, mert azzal jár, hogy a tanulóknak a kijelölt új iskoláig hosszú utat kell megtenniük nagyon forgalmas utakon autóbusszal, és egyéb hátrányt is jelent a változás. 
	Miután a panaszokban leírtak az állampolgárok alkotmányos jogaival összefüggő visszásságra utalnak, az ügyben vizsgálatot indítottam az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény (Obtv.) alapján. Tájékoztatást kértem a kőbányai és a szomszédos XVII. kerületi polgármestertől, a főváros főpolgármesterétől, a Fővárosi Közigazgatási Hivatal vezetőjétől. Tekintettel arra, hogy egyidőben más iskolabezárások miatt is több panasz érkezett, ezekről haladéktalanul tájékoztattam az oktatási minisztert – figyelemmel a közoktatási törvény éppen folyamatban levő módosítására is –, továbbá kértem véleményét, javaslatát a panaszokban leírt problémákkal kapcsolatosan. Az Oktatási Minisztérium (OM) közigazgatási államtitkára a megkeresésre küldött válaszával egyidejűleg, 2003 áprilisában az önkormányzatok törvényességi felügyeletét ellátó közigazgatási hivataloknak felhívta a figyelmét a tárgyra vonatkozó legfontosabb szabályokra, a sok helyen elkerülhetetlen intézmény–racionalizálás aggálytalan és jogilag sem kifogásolható lefolytatása érdekében. Mivel pedig a kőbánya Kertvárosi Általános Iskola szülői szervezetei a minisztériumhoz is fordultak panaszukkal, az államtitkár a nekik írt választ tájékoztatásul szintén megküldte számomra.
	A vizsgálat során megkeresett szervektől kapott iratok és a helyszínek, a közlekedési viszonyok megismerése alapján ismertetem a Kertvárosi Általános Iskola ügyét.
A megállapított tényállás:
	A kőbányai képviselő–testület 2003. január 23-án megtárgyalta az önkormányzat által fenntartott általános iskoláknak a kerületi igényekhez való igazításáról készült előterjesztést. E szerint: „Az elmúlt években az oktatási koncepcióban jelzett, és a fejlesztési tervben részben megismételt szükséges intézkedések az intézményhálózat tanulói létszámhoz alakításával kapcsolatosan nem történtek meg. Mára elkerülhetetlenné vált az intézményhálózat racionalizálása, melyet annak érdekében szükséges megtenni, hogy az oktató– nevelőmunka színvonala megőrizhető legyen.” Megállapítja az előterjesztés azt is, hogy az önkormányzat az alacsony osztálylétszámok miatt az indokoltnál lényegesen több osztályt tart fenn kerületi szinten, és ezért a tanulói normatíva egyre kisebb mértékben fedezi az intézményhálózat fenntartásának költségeit. A javaslat 9 iskolát érintett. Közöttük a Kertvárosi Általános Iskola és a Kereszthury Dezső Általános Iskola 2003. július 1-jei határidővel való összevonását is indítványozták a következők miatt: „A Kereszthury Dezső Általános Iskola létszáma tíz év alatt 837 főről, 446–ra csökkent. Az iskola szabad kapacitásának egy részére hosszú távú megállapodást kötött, középfokú oktatásra adta bérbe az iskola egy jól elkülöníthető részét. Az iskola körzetéből a tanulók egy része a XIV. kerület általános iskoláit választja, így a beiskolázás évről–évre gondot jelent.
	A Kertvárosi Általános Iskola tanulóinak 55 %-a kerületen kívüli tanuló. A kerületi körzetes tanulókból évenként egy osztály indítására sincs elegendő gyermek (2003/2004. tanévre 11 körzetes tanuló van). A két iskola jelenlegi tanulólétszáma lehetővé teszi, hogy a két intézmény összevonása oly módon történjen, hogy a Kertvárosi Általános Iskola valamennyi tanulója a Kereszthury Dezső Általános Iskolában nyerjen elhelyezést, ezáltal a Jászberényi út 89. sz. épületet az általános iskolai oktatásból kivonjuk. A két iskolát a 67–es buszjárat köti össze, mely mindkét intézmény előtt megáll, de a kerületi tanulók igényét figyelembe véve meg kell vizsgálni annak lehetőségét, hogy a tanulókat iskolabusz szállítsa a Kertvárosi Általános Iskola körzetéből a Kereszthury Dezső Általános Iskolába.” 
	Az előterjesztő valamennyi esetben csak az eljárást megindító szándék kinyilvánítását javasolta (”meg kívánja szüntetni”), ami azonban a határozatnak a testületi ülésen történt hibás szövegezése miatt alakult másként. A 11/2003. (I.23.) számú határozat szerint: „Budapest Kőbányai Önkormányzat Képviselő–testülete a Budapest Kőbányai Önkormányzat Kertvárosi Általános Iskolát (1106 Budapest, Jászberényi u. 89.) 2003. július 1–i hatállyal, jogutóddal megszünteti, a Kereszthury Dezső Általános Iskolával történő összevonással oly módon, hogy amennyiben a Kertvárosi Általános Iskola épületének más célú hasznosításáról döntés születik, akkor a Kereszthury Dezső Általános Iskolában kerüljön elhelyezésre.” A szülők a határozat ellen haladéktalanul tiltakoztak a Fővárosi Közigazgatási Hivatalnál, mert a döntés előtt a véleményüket nem kérték ki, és a határozatot – szövege alapján – a megszüntetésről hozott végleges döntésnek vélték. A közigazgatási hivatal vezetője 2003. február 21-i válaszában elismerte, hogy a határozatból levonható olyan következtetés, amit a szülők gondoltak. A vizsgálat során azonban a hivatal megállapította: „ … hogy a Budapest X. kerület Önkormányzata a Kertvárosi Általános Iskolával kapcsolatosan – mint ahogy az ugyanilyen összefüggésben napirenden volt több iskolát érintően is – nem döntött az iskola bezárásáról, hanem az önkormányzat az erre irányuló jövőbeni szándékát fejezte ki.” A Kt.-ben előírt véleményezési eljárást az önkormányzat megindította, továbbá a jegyző tájékoztatása szerint a XVII. kerületi polgármesterrel tárgyalást kezdtek az iskola jövőbeli közös fenntartásáról. Mindezek alapján a közigazgatási hivatal vezetője az intézkedésre jogalapot nem látott. 
	A képviselő–testület január 23-i döntése után a Kt.-ben előírt eljárás valóban megkezdődött. A Polgármesteri Hivatal Közoktatási és Közművelődési Irodája 2003. január 24-én tájékoztató levelet írt a szülőknek. Ez azt tartalmazta, hogy az összevont intézmény vezetőjéről a képviselő–testület február 20-án dönt. (Ez a közlés is az ügy eldöntött, a véleményezés formális voltát érzékeltethette a szülők számára.) Továbbá leírták azt is, hogy az iskola jogutóddal való megszüntetésével kapcsolatosan természetesen a törvényi előírásoknak megfelelően kikérik a szülői szervezet, a diákönkormányzat és az iskolaszék véleményét, a felmerült gondokkal kapcsolatosan egyeztetéseket tartanak. Véleménykérő levelet küldtek a Fővárosi Önkormányzathoz, január 30–án a XVII. kerületi polgármestert értesítették az iskolával kapcsolatos határozatról, és ugyanezen a napon a szülői munkaközösséget tájékoztatták a testületi határozatokról és a várható lépésekről. Február 11–én megküldték az együttműködési megállapodás tervezetét a XVII. kerületi önkormányzathoz, március 4–én sor került a második találkozásra a SZMK elnökökkel, amelyen a számításokat is átadták. Április 10–én megbeszélés volt az iskola szülői és vezetői közösségével. A XVII. kerületi önkormányzattal az egyeztetés eredményeként 2003. április 17-én megállapodott a kőbányai önkormányzat abban, hogy addig az ideig, amíg az iskolában jelenleg tanuló XVII. kerületi gyermekek a tankötelezettségüket ott teljesítik, a kerület kifizeti utánuk a kőbányai önkormányzatnak azt a kiegészítő támogatást, amit a saját kerületi iskoláiban fizetne, ha ott tanulnának. (Ez kevesebb, mint amennyibe a kőbányai önkormányzatnak kerül a tanuló utáni kiegészítés.) A 2003/2004-es tanévben a kertvárosi iskolába beiratkozó XVII. kerületi tanulók után azonban már nem fizet a kerület, mert a saját kerületi iskolájában is van hely számukra.
	A Fővárosi Önkormányzat 2003. február 21–i szakvéleménye kifogásolta, hogy a testület a januári határozat előtt nem kérte a törvényben előírtak szerint a véleményeket. E mellett szükségesnek tartotta, hogy megvizsgálják az új intézmény megközelíthetőségének kérdését, figyelemmel a jelenlegi iskolától való távolságára. A véleményben jelezték továbbá azt is, hogy a kerületi intézkedési tervben nem szerepel a kertvárosi iskola megszüntetése.  
	A képviselő–testület végül a május 15-i ülésén – a véleményezési eljárásra is utaló javaslat alapján – a következő határozatot hozta: „Budapest Kőbányai Önkormányzat Képviselő–testülete a Kertvárosi Általános Iskolát és a Kereszthury Dezső Általános Iskolát közös igazgatás alá vonja 2003. július 1–jével. Jogutód intézmény a Kereszthury Dezső Általános Iskola (Budapest, X., Keresztúri út 7–9.).” Az iskola tehát tovább működik, de nem önálló intézményként, hanem a Kereszthury Dezső Iskola tagintézményeként. Az önkormányzat döntésének indokait a polgármester megkeresésemre adott 2003. áprilisi válasza így foglalta össze: „A két iskola összevonását az a szakmai indok teszi szükségessé, hogy a Kertvárosi Általános Iskolában 12 osztály működik a 8 évfolyamon, ennél több osztály befogadására az épület nem alkalmas tanterem hiányában. Az iskolában a szakos ellátottság biztosítása évek óta probléma. Ezért került be a fejlesztési tervbe, illetve az oktatási koncepcióba is a más intézménnyel való szoros együttműködés. 2000–ben szülői bejelentésre az Oktatási Minisztérium is vizsgálat lefolytatását kérte az önkormányzattól. 2001/2002. tanévben jegyzői indítványozásra valamennyi közoktatási intézmény vonatkozásában megtörtént a szakos ellátottság vizsgálata. A Kertvárosi Általános Iskolában hét esetben tett a szakértő kifogást. … Informatika oktatására jelenleg sem rendelkeznek megfelelő szakemberrel. Tekintettel arra, hogy a tantestület létszáma 27 fő, évről–évre gondot jelent a továbbtanuló tanárok helyettesítése, várhatóan a három fő beiskolázása ezt a helyzetet tovább súlyosbítja. Az iskolák összevonása lehetőséget ad arra, hogy a szakos ellátottság megszervezése jobban biztosítható legyen.”
A polgármester levelében részletesen ismertette a Kereszthury Dezső Általános Iskola kedvező szakmai feltételeit (sportolás, számítástechnikai, nyelvi képzés tárgyi feltételei, igényesen felszerelt könyvtár, az oktatás minőségi mutatói).
	A Kertvárosi Általános Iskolában az elmúlt tanévben 291 gyermek tanult. A helyi intézkedési terv melléklete 2000–ben az iskoláról a következőket írja: „Az oktatási intézmény a X. és XVII. kerület határán fekszik, messze mind a két kerület központjától. Az iskola bővítése és felújítása 1996–ban fejeződött be (140 millió Ft), az épület és udvara esztétikus, berendezése korszerű, felszereltsége jó. Tanulóinak egy része a XVII. kerületből érkezik. Az építkezések és a XVII. kerületben történt intézményhálózat racionalizálás miatt a tanulói létszám növekedett, a kihasználtság meghaladja a 100 %-ot. A következő tanévekben az optimális tanulólétszám elérésére kell törekedni. Az iskola adottságai nem teszik lehetővé évfolyamonként két párhuzamos osztály indítását, erre minden második évben van lehetősége az intézménynek. Az iskola speciális elhelyezkedése miatt közművelődési feladatokat is ellát. Rendezvények szervezésével, tanfolyamok tartásával, az iskolai könyvtár igénybevételének lehetőségével nyújtanak kínálatot a környezetükben élőknek.” 
	A Kertvárosi Általános Iskolába 2003/2004. évi beiratkozáskor 20 elsőosztályos gyermeket írattak be, közülük 8 volt a nem kerületi lakos. A május 15-i képviselő–testületi előterjesztés a tagiskola további sorsáról nem szólt, és a kerületi intézkedési terv áprilisi módosítása sem foglalkozik ezzel. A májusi előterjesztés szerint azonban az a tény, hogy a XVII. kerületi önkormányzat a további tanulók felvételét nem támogatja, hosszú távon a tanulói létszám csökkenését eredményezheti. (A polgármesteri hivatal közoktatási irodavezetője kérdésünkre szóban úgy nyilatkozott, amíg van annyi beiratkozó tanuló, hogy lehet első osztályt indítani, addig nem szüntetik meg a tagiskolát.)
	A Kertvárosi Általános Iskola Szülői Munkaközössége 2003. február 5-én készítette el véleményét az iskola tervezett bezárásáról. Ebben – a hozzám érkezett panaszokkal egybehangzóan – rögzítették, azért nem értenek egyet az iskola megszüntetésére vonatkozó döntéssel, mert: 
– "az oktatási koncepcióban nem szerepel az iskola megszüntetése, s a Kereszthury Dezső Általános Iskolával való összevonása sem, csupán a két iskola közötti szoros szakmai együttműködés jönne létre;
–	a tájékoztatóban közölt népesség–nyilvántartási adatok nem felelnek meg a lakosok által felmért tanköteles gyermekek létszámának, mivel a 2003/2004. tanévre jelen adatok szerint 20 gyermek lesz iskolaköteles, az Önök által megadott 11 gyermekhez képest;
–	sérelmezik a szülők azt is, hogy az Önkormányzat a magas más kerületekből ide járó tanulók létszámára hivatkozva próbálja magyarázni döntését. Ezzel a szabad iskolaválasztás jogát sértik meg. A magas körzeten kívüli gyermeklétszám oka az, hogy az iskola a X. és a XVII. kerület határán fekszik. Elérhetőség szempontjából a szülőknek ez az iskola esik útba munkahelyükre menet.
A Kertvárosi és az Akadémiai telep gyermekei mindig is ebbe az iskolába jártak. A városszéli telep dinamikusan fejlődik. Az új lakókat az is vonzza, hogy ezen a telepen egymáshoz közel van új óvoda, szép, felújított iskola. Innen pont emiatt nem vándorolnak el a X. kerületi lakosok, sőt megduplázódott a telep létszáma. Az iskola szervezi a közösségi életet, bálokat, összejöveteleket, itt bonyolítják le a szavazásokat. A fiataloknak a tornaterem sportolásra ad lehetőséget. 
A Kereszthury Dezső Általános Iskola azért nem felel meg a szülőknek, mert a Kertvárosi telepen lakó gyermekeknek két átszállással, egy forgalmas kereszteződésen és egy balesetveszélyes vasúti átjárón való átkeléssel tudnának eljutni az Önök által kijelölt iskolába.”
Sérelmezték azt is, hogy az egészséges levegőjű kertvárosból, ahova éppen emiatt költöztek, gyermekeiknek vissza kell menniük az ipari övezetbe. Az új iskolához a reggeli csúcsforgalomban a buszok legalább 40 percig araszolnak majd, ezért a gyermekeknek sokkal korábban kell elindulniuk, és – amint az egyik panaszos írja – eközben az átlagosnál több kipufogógázt kell belélegezniük. Ez már önmagában is aránytalan terhet ró a szülőre és a gyermekre. A kertvárosban élő családok egy részének a gyermekei rövid sétával tudtak eljutni az iskolába, az iskola megszüntetésével ez a kedvező lehetőség a később iskolaköteles gyermekek számára is meg fog szűnni. Ez az iskola egészséges, kulturált, stressz–mentes környezetben van. Az iskolabusz fenntartása valószínűleg nem lenne gazdaságos, meg kellene oldani a gyermekek fogadására a reggeli ügyeletet (ami jelenleg az iskolában van), és gondot okozna az esetleg elkéső gyermekek utazása, továbbá hazafelé több időpontban is kellene járatot indítani. Az összevonás esetén akár 35 fős osztályok rosszabb oktatási körülményt jelentenének. Vitatták továbbá azt is, hogy a 125 %-os kihasználtságú iskolát kellene a részben üres másik iskolába költöztetni. 

Annak nincs írásos dokumentuma, hogy ezekre a véleményekre az önkormányzat hogyan reagált, de a szülői munkaközösségi elnökök számára tartott értekezlet után a polgármester február 24-én olyan tartalmú levelet írt a munkaközösségek elnökeinek, amelyben a kérdések egy részére választ adott. Tekintettel arra, hogy a megkeresésemre a polgármestertől érkezett levélben a panaszosok kérdéseire tételes magyarázat található, ezt a választ a jelentés mellékleteként a panaszosoknak megküldöm.

A helyszínek megtekintésekor megállapíthattuk, hogy a két iskola a 67–es busszal 7 megállónyira van egymástól, aminek a megtétele kb. 10 perc (forgalmi dugó nélkül). Ha a hivatalos járatsűrűséget is figyelembe vesszük, akkor az oda–vissza út – a gyalogos szakasszal együtt – valóban lehet akár egy óra is. Ennél azonban rosszabb, hogy a Kertvárosból elindulva a buszmegállóhoz két nagyon forgalmas úton (Jászberényi út, Keresztúri út) kell átmenni (közlekedési lámpa van, de a keskeny járda és a bozót miatt a gyalogos gyermek láthatósága nem jó), és a megállóig még egy nem hosszú, de rosszul világított (őszi, téli sötétség!) vasúti aluljárón át vezet az út. (A kerület polgármesterétől kapott, mellékelt válasz tehát pontatlan, mert nem a „intézménynél” van a buszmegálló.) A Kereszthury Dezső iskolához érve pedig szintén nagyon forgalmas úton kell átmenniük a gyermekeknek (lámpa van). Az kétségtelen, hogy általános iskoláskorú gyermekek számára ez az út fokozott balesetveszélyt jelent. Az iskolabusz járatnak vagy vasúti sorompóval védett úton kell átmennie (idő), vagy ha ezt el akarja kerülni, a zsúfolt Jászberényi úton egy darabon az úti céllal ellenkező irányba kell haladnia.
 Az érintett alkotmányos jogok:
•	A jogbiztonság követelménye az Alkotmány 2. § (1) bekezdése alapján.
•	Az ifjúság védelemhez való joga: Alkotmány 16. § "A Magyar Köztársaság különös gondot fordít az ifjúság létbiztonságára, oktatására és nevelésére, védelmezi az ifjúság érdekeit."
•	A nevelés megválasztásának joga: Alkotmány 67. § „(1) A Magyar Köztársaságban minden gyermeknek joga van a családja, az állam és a társadalom részéről arra a védelemre és gondoskodásra, amely a megfelelő testi, szellemi és erkölcsi fejlődéséhez szükséges.
(2) A szülőket megilleti az a jog, hogy a gyermeküknek adandó nevelést megválasszák.”
A művelődéshez való jog: Alkotmány 70/F. § „(1) A Magyar Köztársaság biztosítja az állampolgárok számára a művelődéshez való jogot.
(2) A Magyar Köztársaság ezt a jogot a közművelődés kiterjesztésével és általánossá tételével, az ingyenes és kötelező általános iskolával, képességei alapján mindenki számára hozzáférhető közép– és felsőfokú oktatással, továbbá az oktatásban részesülők anyagi támogatásával valósítja meg.”
Az alkalmazott jogszabályok:
•	A gyermekek jogairól szóló New Yorki Egyezmény kihirdetéséről rendelkező 1991. évi LXIV. törvény
•	A helyi önkormányzatokról szóló 1990. évi LXV. törvény (Ötv.)
•	A közoktatásról szóló 1993. évi LXXIX. törvény (Kt.) kiemelten a 66. § (2) bek; 85. § (4) bek; 88. §, 89. §, 102. §, 121. § (1) bek; 3; 18. és 22. pontja.
A vizsgálat megállapításai:
1)	Az állampolgári jogok előző országgyűlési biztosa több esetben vizsgált már iskolabezárás miatt érkezett panaszt, és én magam is foglalkoztam ilyen üggyel. Ennek során megállapítottuk, hogy a művelődéshez való jog az Alkotmányban biztosított alapjogok második generációjaként ismert jogok csoportjának része, olyan társadalmi konszenzuson alapuló érték, amely államcélként fogalmazódik meg. Az állam törvényekben vállalt feladatának ellátását az önkormányzatok útján valósítja meg azáltal, hogy biztosítja – többek között – az ingyenes és kötelező általános iskola igénybevételének lehetőségét. Az önkormányzat, mint fenntartó – a jogszabályok keretei között – nagyfokú önállósággal rendelkezik az intézményi struktúra kialakításában, szervezésében. A közszolgáltatás megvalósítására hozott döntéseit az országgyűlési biztos is kizárólag törvényességi és alkotmányossági okból vizsgálhatja felül, célszerűségi szempontból felülbírálni azokat egyetlen szervezetnek sincs törvényben biztosított joga. Az országosan tapasztalható oktatási–nevelési intézmény átszervezés, összevonás vagy megszüntetés gazdasági és demográfiai okok természetes következménye, és önmagában nem tekinthető jogellenes magatartásnak egy intézmény megszüntetése, ha az alapító betartja az arra vonatkozó garanciális szabályokat. (OBH 3279/2000, 6231/2000, 2547/2001) 

Az OBH 1852/2000. számú ügyben a jelenlegihez hasonlóan kerülethatáron álló és szintén kőbányai iskola esetében az előző országgyűlési biztos azért állapított meg visszásságot, mert a képviselő–testület az általános iskola „visszafejlesztéséről” (az indítható első osztályok számáról) hozott döntése előtt nem kísérelte meg a szomszédos kerülettel a megállapodás létrehozását az iskola fenntartása érdekében. Sajnos ezt a hibát a most vizsgált ügyben is meg lehetett találni. A XVII. kerületi polgármester úgy vélte, hogy kevesebb szülői aggodalmat okozott volna, ha a kőbányai racionalizálási tervről előbb értesülnek. A főváros főpolgármestere a megkeresésemre a következőket közölte: Van ugyan a közoktatási feladatokra a kerületi és a fővárosi önkormányzat között együttműködési megállapodás, de az, az általános iskolai oktatásra nem vonatkozik, miután az kizárólag kerületi kötelező feladat. A kerületközi együttműködési megállapodásban nincs módja közreműködni. Megoldást az jelentene, ha a fővárosi közoktatási feladatok ellátása során több jogosítvánnyal rendelkeznének. A fővárosi önkormányzat ugyanis csak szakvéleményt ad az intézményátszervezésekhez, ami azonban nem kötelező. A vizsgált ügyben megállapítottam, hogy a fővárostól kapott szakvélemény ellenvetéseire (a közlekedési problémára és arra, hogy a tervezett racionalizálás nem szerepelt a kerületi fejlesztési tervben) a végső döntésre vonatkozó előterjesztésben egyáltalán nem reagált az előterjesztő.

2)	A más településekből „átjáró” (a költségvetés szerint: bejáró) tanulók fogadásának problémája országosan is tapasztalható, de a - több települési önkormányzatot magában foglaló - fővárosban még inkább. Ez egyrészt a közlekedési sajátosságokkal függ össze (a beépítettség jellege, ipari övezetek, úthálózat miatt a részben kertvárosi jellegű peremkerületekben a közlekedés nehezebb, a belvárosi részben egyszerűbb), másrészt a kerületenként eltérő szolgáltatásokkal. A fővárosban nem alkalmazható az ún. bejáró normatíva (ld. a X. kerület előző, OBH 1852/2000. sz. ügyét), viszont gyakran sokkal közelebb van a szomszéd kerület iskolája, mint a saját. (Így van ez akkor is, amikor a X. kerületi tanulók járnak át a XIV. kerületbe.) Ugyanakkor ha valamelyik kerület jobb, főleg több szolgáltatást nyújt (a kiemelt nyelvoktatás, speciális tagozatok stb.), mint a másik, akkor a közlekedési problémát is legyőzik a gyermekek, szüleik segítségével. Csakhogy az ilyen szolgáltatás az önkormányzat számára drágább. Erről a tárgyról a kőbányai polgármester ezt írta: „Véleményünk szerint nem tartható fenn az a gyakorlat, hogy vannak önkormányzatok, akik saját alapfeladatuk ellátását nem teljesítik, helyettük – a szabad iskolaválasztásra hivatkozva – más önkormányzatoknak kell erejükön felül feladatokat vállalni. (Esetünkben ez 1000 tanulóval több ellátását jelenti, mint amennyi tanköteles tanuló van Kőbányán.) Ez a helyzet úgy lenne kezelhető és igazságos, ha a nyújtott szolgáltatást a feladatot nem teljesítő önkormányzat köteles lenne megfizetni. Ma semmilyen szankció nem éri azt a fenntartót, aki nem biztosít logopédiai ellátást, nem tart fenn kis létszámú fejlesztő osztályokat, nyári táborokat, tanuszodákat, iskolapszichológusi hálózatot. Azok kerülnek hátrányba, akik ezt megteszik. (Ha két kerület eltérően szabályozza a szociális alapon nyújtott támogatást, nem lehet automatikusan igénybe venni a kedvezőbbet minden állampolgárnak. Szerintünk ez így van oktatási területen is, azonban a panaszok elbírálásánál nem kerül figyelembe vételre az, hogy az oktatás egyben súlyos anyagi kérdés is. Az ezer tanulóval több gyermek ellátása ütközik a kerületi lakosok érdekeivel, mivel a kerület költségvetéséből jelentős összegeket von ki évente.)”

A szabad iskolaválasztás alkotmányos jogát a panaszbeadványokban gyakran tapasztalható félreértés övezi. Az Alkotmány 67. § (2) bekezdésében deklarált jog – a nevelés megválasztásának joga – nem azt jelenti, hogy a szülő abba az iskolába írathatja be a gyermekét, amelyikbe akarja. Ez a jog elsődlegesen a lelkiismereti és vallásszabadsággal függ össze, és azt jelenti, hogy az államnak – a tanuláshoz való jog és a tankötelezettség érvényesülése miatt – kötelessége a semleges iskola fenntartása, e mellett pedig lehetővé kell tennie a világnézeti alapon szerveződő iskolák működését. E tárgyról több alkotmánybírósági határozat is szól. A 22/1997. (IV. 25.) sz. AB határozat indokolása szerint: „Nem állapítható meg az, hogy az államnak mindenki számára a választása szerinti iskolában kell ingyenes oktatást biztosítania.” Ugyanakkor a Kt. a tanszabadság érvényesülésére biztosítja a szülőnek azt a jogot, hogy ha gyermekét nem kívánja iskolába járatni, akkor az a tankötelezettségét magántanulóként teljesítse. (Természetesen a tanszabadság körébe a Kt. szerint, több más jogosultság is tartozik.) A tanszabadság objektív okból sem jelentheti azt, hogy a gyermeket a választás szerinti bármelyik iskolába lehet beíratni. A meglévő helyeket ugyanis a tankötelezettség miatt úgy kell elosztani, hogy mindenki számára legyen iskola, amelyik köteles őt felvenni. (Bárhová beiratkozni tehát akkor sem lehetne, ha a közoktatás állami szervezésű lenne, és az ország egy „felvételi körzet”.) A teljesen szabad felvételt e mellett az oktatási közfeladat ellátásának szervezési, finanszírozási szabályai sem teszik lehetővé még akkor sem, ha pl. a kiválasztott iskolában lenne ehhez elegendő tanterem. Az általános iskolai oktatás biztosítása a települési – a fővárosban a kerületi – önkormányzat feladata, amihez az állam az iskolában tanulók után az éves költségvetésben meghatározott összegű normatív támogatást ad. Az önkormányzat azonban a kötelező feladatot nemcsak a normatív támogatásból kell, hogy ellássa, hanem az átengedett adóbevételekből és egyéb, saját bevételeiből is. (Ez is közpénz, amit elsősorban a törvényekben meghatározott kötelező közfeladatokra kell fordítani.) Az iskola működtetéséhez tehát az állami normatíván kívül ún. kiegészítő önkormányzati pénz is szükséges. Ha a település iskolájába más településről fogadnak tanulókat, akkor természetesen az ő oktatásuk költségei is terhelik az iskolát fenntartó önkormányzatot, mert utánuk is csak a normatív támogatást kapja meg. Ezekre a gyermekekre fordított többletpénz nem jelent hátrányt az önkormányzat számára akkor, ha így biztosítható olyan osztálylétszám, amellyel a tanulónként adott állami normatíva alapján gazdaságosabban tudnak első osztályt indítani a körzetet ellátó iskolában. Ha azonban nemcsak osztályonként egy–két gyermekről van szó, és ezért az iskolák átszervezésével, felvételi körzetmódosítással a helyi gyermekek számára szükséges osztályok száma csökkenthető, akkor a további osztályok fenntartása – a más területről bejáró tanulók miatt – olyan, sokszor jelentős kiadás, amelyet az önkormányzat adott esetben már nem tud vállalni. (A kertvárosi általános iskolában a 161 XVII. kerületi tanuló esetében ez közel évi 16 millió forint.) Ha megteszi, akkor más, esetleg szintén kötelező feladatra nem jut pénze, vagy a helyi lakos tanulókra jut kevesebb. Ilyen esetekben azonban – különösen ha az iskola a kerület határán van – az intézmény–átszervezési döntés előtt mindenképpen szükséges, hogy az önkormányzat megkérdezze azt a másik önkormányzatot, amelynek területéről nagyobb számban járnak az iskolába tanulók, arról, hogy megtéríti–e neki a kiegészítő összeget. (Az intézményfenntartó önkormányzat döntése ugyanis a másik településen élőket is érinti, akikért az a képviselő–testület a felelős.) Ilyen vállalást a megkeresett önkormányzat általában nem tesz akkor, ha más településen iskolába járó gyermeknek lenne helye az ő iskolájában is. Ez esetben ugyanis tulajdonképpen duplán fizetné meg az oktatás normatíván felüli költségét. (A szomszéd kerület elutasító döntése után is mérlegelni kell, hogy az iskola megszüntetése milyen hátrányt jelent a tanulóknak, szüleiknek.) 

Az előbb vázolt helyzetből is, tehát abból, hogy minden település önkormányzata csak az ott lakó gyermek általános iskolai oktatását köteles biztosítani, következik, hogy a szülőnek nincs alanyi joga arra, hogy gyermekét az általa kiválasztott – egyébként a felvételre nem köteles – iskolába felvegyék. Ez csak lehetőség, ami az adott fenntartó intézményhálózatától és a pénzügyi feltételektől függ. Közvetlenül pedig attól, hogy a kötelező felvétel után (az iskola felvételi körzete) fennmaradó helyre kit vesz fel az igazgató. A fenntartó ugyan nem tilthatja meg az iskola igazgatójának, hogy más településről (kerületből) gyermeket vegyen fel, de a felvételi körzetet és az ott lakó tankötelesek száma alapján az indítható első osztályok számát meghatározhatja. Arra nem köteles, hogy a más településről jelentkezők miatt indítson osztályt, és arra sem, hogy a más település iskolájába iratkozott gyermekek után annak az önkormányzatnak a kiegészítő támogatást megtérítse. Ilyen kötelezettség csak akkor van, ha az önkormányzat a saját iskoláiban nem tudja fogadni a településen lakó gyermekeket. 

A tanszabadság, tankötelezettség értelmezése, kapcsolata alapján nem jelent alkotmányellenes – ésszerűtlen – megkülönböztetést (diszkriminációt), hogy az önkormányzat nem köteles helyet biztosítani iskolájában a nem a kerületben lakó tanulónak. Az ellátási kötelezettség szempontjából ugyanis nem az ország vagy a főváros valamennyi tanulóját kell figyelembe vennie, hanem csak a kerületben (még pontosabban: a felvételi körzetben) élőket, ők alkotják az ún. homogén csoportot, amelyre az azonos jogok vonatkoznak. 

3)	Ezek a problémák különösen felerősödnek, ha az önkormányzatoknak pénzügyi nehézségeik miatt nagyon takarékosan kell gazdálkodniuk. A közoktatási célokkal szemben hat ilyenkor, hogy miután a jobb, vagy több szolgáltatást adó iskolában nagyobb számban járnak más kerületekből tanulni, ezeknek az átszervezése történik meg inkább az előbb írt finanszírozási okból. (A X. kerületben a kerületen kívüliek aránya a Kertvárosi Általános Iskolában 55 %-os, a Száva utcaiban 68 %-os volt.) A szülők pedig ilyenkor érzékelik erősebben azt, hogy a felfogásuk szerinti iskolaválasztási joguk csorbul. A gyermekek oktatáshoz, neveléshez való alkotmányos jogainak érvényesüléséhez, az esélyegyenlőséghez szükséges, hogy a Kt.-ben és végrehajtási jogszabályában előírt működési feltételeket, szolgáltatásokat az önkormányzati iskolákban mindenütt egyformán biztosítsák. E konkrét követelményen túl az OM a megkeresésemre adott válaszában az Ötv. alapján a következőkre is nyomatékosan felhívta a figyelmet: „Adott esetben egy jó színvonalon működő iskola fenntartása össztársadalmi érdek, amit az önkormányzat sem hagyhat figyelmen kívül, hiszen mint említettem a törvény értelmében a helyi önkormányzat kötelezettsége érvényre juttatni a népfelség elvét, helyi közügyekben demokratikus módon, széleskörű nyilvánosságot teremtve kifejezni és megvalósítani a helyi közakaratot. Azaz az önkormányzatnak minden esetben azt kell vizsgálnia, milyen döntés szolgálja leginkább az állampolgárok érdekeit.” A törvényalkotó tehát a kerület polgárai által választott testületre bízta annak az eldöntését, hogy a törvényes keretek között mi a legjobb megoldás a gyermekek érdekében. E döntéskor irányadó, hogy a korlátozott anyagi feltételek között a törvényben meghatározott kötelező feladatnak elsőbbséget kell kapnia minden más feladattal szemben. A feladatok rangsorolásakor pedig a gyermek mindenek felett álló érdekeit feltétlenül tekintetbe kell vennie a testületnek, továbbá azt, hogy a jó színvonalú oktatás a jövő nemzedék alkotmányos jogainak védelme (munkához, egészséges környezethez, biztonsághoz való jog) szempontjából alapvető jelentőségű.

A vizsgálat eredményeként arra a következtetésre jutottam, hogy – az oktatásszervezés adott, önkormányzati rendszerén belül – a fővárosi kerületek közötti együttműködés erősítése segítené a gyermekek jogainak érvényesülését. Az OM–nek a megkeresésemre írt válasza is a fővárosnak az együttműködési megállapodás kezdeményezését előíró törvényi rendelkezésre hívta fel a figyelmet (Kt. 89. §). A legkevesebb, amit ezzel el kellene érni, hogy a közlekedés nehézségei, kockázatai a gyermekek számára csökkenjenek, de legalábbis ne növekedjenek. E mellett pedig fontos szempont az is, hogy a speciális szolgáltatást nyújtó iskolákat megőrizzék. Ha a kerületek iskolaátszervezést készítenek elő, akkor a fővárosi önkormányzat által adott szakvélemény hívja fel a figyelmet a más érintett kerületi önkormányzattal való egyeztetésre. Ha pedig az iskolába nagy arányban járnak tanulók más kerületből, akkor kezdeményezze az együttműködési megállapodás megkötését. Ennek az lehet az alapja, ha a kerületi és a fővárosi tervek tartalmazzák ezeket az ellátási sajátosságokat. A Fővárosi Önkormányzat szakvéleményét és az azzal kapcsolatos kerületi álláspontot a testületi előterjesztésnek tartalmaznia kell. Ennek elmulasztása olyan eljárási hiba, amely a megalapozott döntéshez szükséges garanciát sérti. A testületnek ugyanis a döntése előtt ismernie kell a fővárosi önkormányzat minden ellenérvét is. (A szakvéleménnyel ellentétes döntést a képviselő–testület csak minősített többséggel, az összes megválasztott képviselő több mint felének igen szavazatával hozhat.) 

Bár az előbbiek szerint a jelenlegi szabályozás keretei között is van lehetőség az alkotmányos jogok érvényesülésére, a finanszírozási helyzet, továbbá az, hogy az önkormányzatok közötti együttműködés, a szakvélemény figyelembe vétele nem kötelező, végső soron akadályozhatja a törvényekben előírt követelmények teljesülését, vagy akár csak a jobb megoldást. A két kerület polgármestere e tárgykörben javaslatokat is tett. A kőbányai polgármester úgy látja, hogy ezek a problémák szervezési vagy finanszírozási módszerrel oldhatók meg a következőképpen: 
„ – a fővárosi oktatás teljes hálózata egy fenntartóhoz tartozzon, így az arányos területi eloszlás jobban biztosítható lenne a lakossági igényeknek megfelelően;
– az oktatás finanszírozásának megváltoztatásával a kialakult helyzet kezelhetővé válna (több kerület határán lévő iskolák helyzete).”
	Ide kapcsolódik a XVII. kerület következő javaslata: „A nevelési–oktatási önkormányzati feladatra biztosított állami normatíva teljes egészében, de legalább a tényleges bekerülési összegét megközelítő mértékben segítse az önkormányzatok e kötelező feladatának az ellátását.” 
	A főpolgármester–helyettes már idézett válaszából is az következik, hogy a kerületek közötti koordinációt javítani kellene, amiben a fővárosi önkormányzat kaphatna nagyobb szerepet.
Ezeket a javaslatokat – miután államszervezeti, államháztartási kérdésekre vonatkoznak, és ezért kormányzati hatáskörbe tartoznak – továbbítom az oktatási miniszternek, a belügyminiszternek, valamint a közigazgatási, ezen belül a közszolgáltatási rendszer korszerűsítésének programját összefogó Miniszterelnöki Hivatalhoz. Figyelmükbe ajánlom a jelentés alapján, hogy a gyermekek mindenekfelett álló érdekét, az Alkotmány több rendelkezésében is megfogalmazott jogait a közoktatási rendszerben esetleg bekövetkező hiányosságok veszélyeztethetik. Éppen ezért az oktatás infrastruktúráját fokozottan kell védeni. 	A gyermeklétszám csökkenése miatt az intézményi kapacitás elengedhetetlen szűkítését csak nagyon megfontoltan szabad végrehajtani, hiszen az elhalasztott döntések sürgős pótlásakor a feszítő anyagi gondok mellett az indokoltnál nagyobb sérelem is előfordulhat. A már megszüntetett intézményt pedig általában nem lehet visszaállítani, az oktatásban, nevelésben megtakarított összegnél a későbbi években, évtizedekben bekövetkező kár biztosan nagyobb lesz, még ha közvetlenül ez nem is kimutatható. 
A gyermekek jogai (oktatás, testi épség, biztonság stb.) ne függjenek attól, hogy a településen egy önkormányzati (fenntartó, tulajdonos) egység van, vagy – mint ahogy a fővárosban – több. Ne legyen e tekintetben meghatározó, hogy a gyermek a kerület belsejében vagy a peremén él; és ez utóbbi esetben az iskolájának a helyzete azért bizonytalan, mert a másik kerületből nagyobb számban járnak oda. 
Az előbbiek alapján javaslom, hogy a közszolgáltatás korszerűsítésének előkészítése során a főváros sajátos helyzetére (kerületi tagoltság) különösen legyenek figyelemmel. A döntési mechanizmus, a finanszírozás módjának fejlesztésekor pedig arra, hogy az intézményrendszer szűkítésében ne legyen fontos szerepe az intézményi épület forgalomképességének.

4)		Az oktatási közszolgáltatás, ezen belül adott esetben az intézményfenntartás az önkormányzatok legnagyobb anyagi terhet jelentő kötelező feladata, amely egyúttal az önkormányzat területén élő polgárok számára alapvető állampolgári jog megvalósulásának a feltétele. A feladat ellátásának módját részben a nagyon különböző feltételek, részben az önkormányzati önállóság miatt nem lehet részletes anyagi jogi szabályokkal rendezni. Az ellátás biztonsága érdekében azonban a lehetséges előrelátást biztosítani kell. A szülői közösség az Oktatási Minisztériumnak ezért a Kt. módosítását javasolta úgy, hogy az intézményfenntartó köteles legyen arra, hogy legkésőbb a beiratkozáskor tájékoztassa a szülőt, ha a várható oktatási időtartam alatt (pl. 8 év) változást tervez az elhelyezésben az intézmény megszüntetése, összevonása miatt. Ezzel a tárca nem értett egyet, hiszen a Kt.-ben most is vannak a biztonságot, az érdekelteknek a döntésbe való bevonását szolgáló szabályok. Ilyen az is, hogy a fenntartónak hat évre szóló intézkedési tervet kell készítenie az intézményrendszer működésével, fenntartásával, fejlesztésével és átszervezésével összefüggő elképzeléseiről (Kt. 85. § (4) bekezdés). Csakhogy a panaszolt eset azt mutatja, hogy a hozott konkrét döntés nincs összhangban a tervvel. A 2000–ben elfogadott kerületi intézkedési terv szerint az önkormányzat a következő hat évben iskola megszüntetését nem tervezi. A iskolahálózat szűkítésére egyes intézmények összevonását helyezi kilátásba. Tehát van ugyan terv, amely bemutatja a gyermeklétszám csökkenéséből származó problémákat, de a valóban népszerűtlen intézkedés lehetőségéről hallgat. (Ennek egyébként az is lehet az oka, hogy ez az „előrelátás” a tervben érintett iskola működését nagyon nehezítené.) 2003 januárjában a képviselő–testület – miután megállapította, hogy az intézkedési tervben elhatározott lépésekből még semmi nem valósult meg – két iskola megszüntetésének és több összevonásának előkészítését kezdte meg. Az intézkedési tervet 2003. áprilisi ülésén módosította úgy, hogy a kertvárosi és a Kereszthury Dezső iskola összevonása indokolt, erről a 2000–es tervben még nem volt szó, majd pedig az összevonásról „a terv alapján” 2003. május 15–én meg is hozta a konkrét döntést. 	Természetesen a 6 évre szóló terv módosítását a körülmények változása indokolhatja, de ha ez egy hónappal a konkrét döntés előtt történik, akkor az intézményrendszer tekintetében a tervezés valójában nem létezik. A Kertvárosi Iskolával kapcsolatban az eljárás során felhozott érvek (szakos ellátottság hiányossága, más kerületi tanulók aránya, a másik iskolában lenne hely az elhelyezésre) nem új tények, hiszen azok már 2000 nyarán, az intézkedési terv elfogadásakor is fennálltak. Az előbbiekből kitűnik, hogy a biztonságot (kiszámíthatóságot), egyúttal a körültekintő, alapos előkészítést segíteni hivatott tervezés ebben az esetben nem töltötte be ezt a funkcióját. Ez a hiba a jogbiztonsággal összefüggő visszásságot okozott. 

5)		A település lakossága számára a gyermekek oktatási feltételei kiemelkedő fontosságúak, ugyanakkor a körülmények változása és a folyamatos szolgáltatás miatt az intézményrendszer megváltoztatása, szűkítése olykor elkerülhetetlen. Ez pedig az érintettek körében (az intézmény dolgozói, tanulói és szüleik) bizonyos sérelmet mindig okoz. A szülők és gyermekek jogainak védelmét ebben az esetben egyrészt egy kötelező eljárási szabály, a véleményük beszerzése, jelenti, másrészt az a törvényi követelmény, hogy az oktatásról továbbra is megfelelő színvonalon kell gondoskodni oly módon, hogy annak igénybevétele a tanulónak, szülőnek nem jelent aránytalan terhet (Kt. 88. § (6) bek.). 
	A szolgáltatást igénybevevők véleményezési jogának az a szerepe, hogy a döntéskor minden olyan szempontot figyelembe vehessenek a döntést hozók, amellyel az érintettek aránytalan sérelme elkerülhető. E jog érvényesíthetőségét a jogosultak számára bizonytalanná tette, hogy a képviselő–testület az eljárás megindításakor hibás, félreérthető határozatot hozott. A véleményeket e határozat után azonban beszerezték. A véleményezési jog azonban csak akkor valós, ha a döntés minden előfeltételét – ideértve minden ún. szakmai anyagot is – a véleményezők éppen úgy megismerhetik, mint a döntéshozók, továbbá ha a döntést alátámasztó ésszerű érvelést is közlik velük. A vizsgált esetben a szülői szervezetek részére készített tájékoztató anyag e tekintetben nem volt megfelelő. Felsorolta a testület 2000–ben és 2001–ben hozott, az oktatásra vonatkozó általános határozatait, majd az előterjesztés szerint az általános problémákról tájékoztat (tanulólétszám csökkenése, fölös kapacitások, a kerületi igények kielégítése). Arra azonban nem adott választ, hogy miért pont a teljes kihasználtsággal, gazdaságosan működő Kertvárosi iskolát kell megszüntetni, miért nem lehet együttműködni a másik kerületi önkormányzattal, és arra sem, hogy mi lesz a jelentős terhet okozó közlekedéssel. (Ugyanazon dátummal készült, de eltérő szövegű tájékoztatók közül az egyik annyit közöl, hogy meg kell oldani a tanulók buszoztatását.) A döntést nem magyarázza pl. azzal, hogy az iskola osztályai a kerület ellátási kötelezettsége szempontjából csak kb. 10 fősek, mert a tanulók több mint 50%-a nem kerületi lakos. E miatt, továbbá mert a Kereszthury Dezső általános iskolában a tanuló létszám csökkenése miatt van szabad férőhely, az ésszerű gazdálkodás a két intézmény összevonását kívánja. Az is nyilvánvaló – bár máshol is erősen kifogásolják –, hogy a nagy, kifejezetten oktatási célra épült, a lecsökkent gyermeklétszám miatt kihasználatlan épületekbe helyezik át a kisebb iskolákból a tanulókat. Ezek a nagy épületek ugyanis más célra alig hasznosíthatók. Az ilyen érvelést nem lehet megtakarítani, főleg nem akkor, ha egy nagyon kedvező adottságú, a tanulók és szülők által kedvelt, megbecsült intézmény megszüntetéséről van szó. A szakos ellátottsággal kapcsolatos hiányosság nem kapott az iskola megszüntetésének hátrányaihoz mérhető súlyt az érvelésben; arról pedig egyáltalán nem esett szó, hogy erre miért az iskola megszüntetése jelenthet csak megoldást. Az iskola pedagógiai tevékenységének értékeit féltő érvelésre nem volt reagálás. A valóban lényeges közlekedési problémát az előterjesztés és a tájékoztató is elnagyoltan, pontatlanul ismertette. Az, hogy a törvény nem adott (adhatott) a szülőknek egyetértési (vétó) jogot egy ilyen döntéssel kapcsolatban, hanem azt a lakosság képviselői önállóan („szabadon”) hozhatják meg, nem jelenti azt, hogy a véleményekre nem kellene érdemben reagálni. Ez a jogállamiságból eredő (Alk. 2.§ (1) bek.) tisztességes eljárás alkotmányos követelménye. Visszásságot okoz, ha ezt az eljárást csak „több fordulóban”, panaszok útján – egyebek között az országgyűlési biztos közreműködésével – lehet elérni.
	A döntések megalapozottsága szükséges ahhoz, hogy az intézményrendszer valóban biztosítsa az állampolgár művelődéshez való jogának megvalósíthatóságát. Ezért kellett volna kitérni már az előkészítés kezdetén, a januári előterjesztésben (és a szándéknyilatkozatban) a másik kerülettel való egyezkedésre. A végső döntésre vonatkozó előterjesztésben pedig ismertetni kellett volna a véleményezők kifogásait, és az előterjesztő ezekkel kapcsolatos álláspontját, minthogy a döntés joga és felelőssége a képviselő–testületé, és ezért mindezeket neki (a testület minden tagjának) kell mérlegelnie döntésekor. Ha ez elmarad, akkor a törvényi garanciák nem érvényesülhetnek. 
6)		A Kt.-ben előírt feltételekkel kapcsolatban  megkeresésemre az OM a következő álláspontot közölte: „ … a 88. § (6) bekezdésben szereplő „aránytalan teher” bekövetkezését valóban csak azok tekintetében kell figyelembe venni, akiket az ott meghatározott aktus ténylegesen érint (tanulók és szülők). A megszüntetéssel, átszervezéssel együtt járó teher aránytalanságának megítélése komplex feladat, személyes szubjektív körülmények éppúgy részei lehetnek, mint objektívak (pénzügyi vonzatok, utazás megnehezülése stb.). Ezért rendelkezik úgy a közoktatási törvény, hogy ennek megítéléséhez be kell szerezni a fővárosi, illetve a megyei önkormányzat fejlesztési tervre épített szakvéleményét. A közoktatási törvény tervezett módosításában további garanciát jelent az, hogy a helyi önkormányzat az Országos szakértői névjegyzékben szereplő szakértő véleményét volna köteles beszerezni, tervezett intézkedésének véleményezése céljából. A szakértőnek abban a kérdésben kell állást foglalnia, hogy a javasolt megoldás biztosítja–e az adott tevékenység, szolgáltatás megfelelő színvonalon történő további ellátását. A szakértő véleményét a fővárosi, megyei önkormányzat részére – a szakvélemény megkérésével egyidejűleg – meg kell küldeni. A független szakértőre – a helyi önkormányzat megkeresésére – az Országos Közoktatási Értékelési és Vizsgaközpont tesz javaslatot. E rendelkezéseket kellene alkalmazni abban az esetben is, ha a helyi önkormányzat a feladatellátásához rendelkezésre bocsátott vagyont, illetve a vagyon feletti rendelkezés jogát vonja meg a közoktatási intézménytől.” 
	Az itt említett szakértői vélemény a közoktatást igénybe vevők számára igen fontos újabb garancia azért is, mert javíthatja a döntések törvényességi ellenőrzésének hatékonyságát is, megalapozva a közigazgatási hivatal vezetőjének fellépését. (A Kt.-nek az időközben kihirdetett módosítása – a 2003. évi LXI. törvénnyel – a fentiek szerint megtörtént.) 
	Az aránytalan teher megítélését illetően az OM – szerintem is helytálló – álláspontja az volt, hogy ennek vizsgálata mindig csak azon szülők és gyermekek esetében releváns, akik az adott közoktatási intézményt fenntartó önkormányzat illetékességi területéhez tartoznak. Ha ugyanis azon személyeket is figyelembe lehetne venni, akikre másik önkormányzat illetékessége – így ellátási felelőssége – terjed ki, akkor értelmét veszítené a törvényi rendelkezés. 
	A végső döntés, amely szerint a kertvárosi iskola nem szűnik meg, hanem tagiskolaként tovább működik, azt eredményezi, hogy az oda járó tanulók és szüleik számára a közlekedés nem jelent aránytalan terhet, ezért esetükben a gyermekek védelemhez és művelődéshez való jogával összefüggő visszásság nem állapítható meg.
	Az iskola további sorsát illetően úgy látom, hogy az önkormányzatnak a településrész lakosságának érdekeire akkor is figyelemmel kell lennie, ha az ott–lakók gyermekei éppen még nem járnak a megszüntetni szándékolt iskolába. A Kt.-nek a legutóbbi módosítása általános követelményként rögzíttette: „A közoktatásban a gyermek mindenek felett álló érdeke különösen, hogy a) az e törvényben meghatározott szolgáltatásokat megfelelő színvonalon biztosítsák részére oly módon, hogy annak igénybevétele ne jelentsen számára aránytalan terhet …” (4. § (15) bek.). Álláspontom szerint, ha az iskola megszüntetéséről határozott volna a testület, akkor az aránytalan teher az iskolába járással kapcsolatban fennállt volna. A változatlanságra ugyan senkinek nincs joga, de a közlekedési nehézséget és kockázatot – különös figyelemmel a 6–10 éves alsó tagozatosokra, és arra, hogy mintegy 100 gyermek egyidejű közlekedésére kell számítani – mindenképpen a lehető legkisebbre kell csökkenteni. 

Összegezve:
	A Kőbánya Kertvárosi Általános Iskolába járó tanulók és szüleik alkotmányos jogaival összefüggő visszásságot az iskola megszüntetésével kapcsolatban nem állapítottam meg, miután az iskolát – az igazgatásának átszervezése mellett – ténylegesen nem szüntették meg. 
	Az intézménymegszüntetés előkészítése során azonban az önkormányzat visszásságot okozott a tisztességes eljáráshoz való alkotmányos joggal összefüggésben azzal, hogy a véleményezésre jogosult szülői szervezetek számára hiányos tájékoztatást adott, továbbá azzal, hogy kifogásaikra nem kaptak a szülők teljes körű és pontos választ.
	Visszásságot okozott továbbá a jogbiztonság követelményével összefüggésben, hogy az iskola megszüntetését elindító testületi döntés nem volt összhangban a 6 évre szóló intézkedési tervvel, amit csak az eljárást lezáró döntés előtt egy hónappal változtattak meg, igazítottak a tervezett döntéshez. 
 	A művelődéshez való alkotmányos joggal és a gyermekek kiemelt védelemhez való alkotmányos jogával összefüggésben okozott sérelmet, hogy a kerületek közötti együttműködés a döntés-előkészítés során nem kapott a fontosságának megfelelő szerepet, és az, késedelmes is volt. 
	A jogbiztonság követelményét sértette, és ezen keresztül a művelődéshez való joggal összefüggésben is visszásságot okozott, hogy nem kerültek a képviselő–testület elé a véleményezésre jogosultak kifogásai, amelyek megismerése a döntés megalapozottságának feltétele. 

Kezdeményezés:
1)		Felkérem Kőbánya Önkormányzatának Képviselő–testületét, hogy a jövőben legyen figyelemmel a véleményezésre jogosultak megfelelő tájékoztatására, továbbá feltétlenül igényelje az intézményekről hozott döntéséhez e vélemények ismertetését is. Az átszervezés miatt esetleg kialakuló, a szülőknek, tanulóknak a szolgáltatás igénybevételét aránytalanul nehezítő körülményeket pontosan kell feltárni, és megváltoztatásukra kellő időben és érdemi intézkedést kell tenni. A közoktatási szolgáltatás biztonsága érdekében szükséges az is, hogy az intézményrendszer változtatása az önkormányzat saját több évre szóló intézkedési tervén alapuljon. 
2)		Felkérem, a Fővárosi Önkormányzatot, hogy a közoktatási törvényben biztosított hatáskörei keretében kiemelten kezelje a kerülethatáron lévő iskolák átszervezésének problémáját. Ez jelenjen meg a kerületi intézkedési és a fővárosi fejlesztési tervekben is, valamint a főváros által adott szakvéleményekben. Igényeljék azt is, hogy a hatáskörükben adott vélemény a kerületi képviselő–testület elé kerüljön úgy, hogy az előkészítők arra érdemben is reagáljanak. Indokolt esetben kezdeményezzék a kerületi önkormányzatok között az együttműködési megállapodás megkötését a jobb közszolgáltatás fenntartására.  
3)		Felkérem a Fővárosi Közigazgatási Hivatal vezetőjét, hogy az iskolák megszüntetése, átszervezése napirendekkel kapcsolatban törvényességi ellenőrzési jogkörében legyen tekintettel arra is, hogy a véleményezési eljárás jogszerűen megtörténjen, és hogy a képviselő–testület csak e vélemények ismeretében hozhat törvényes döntést. 
	Kérem, Kőbánya polgármesterét, a főpolgármestert, továbbá a Fővárosi Közigazgatási Hivatal vezetőjét, hogy a fenti kezdeményezésekkel kapcsolatos állásfoglalásról az Obtv. 21. § (2) bekezdése szerint 30 napon belül szíveskedjék tájékoztatni.
Budapest, 2003. szeptember 2.
Takács Albert