OBH 1330/2003
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa általános helyettesének jelentése
Előadó: dr. Fogarassy Edit

Az eljárás megindulása: 
A panaszos nő beadványában sérelmezte, hogy lányát 8 éve, 13 éves kora óta állandóan zaklatja egy férfi, akiről elmeorvos-szakértő megállapította, hogy tudathasadásos elmebetegségben szenved. Négy éve a lánya barátját is folyamatosan zaklatja, fenyegeti (egyszer bántalmazta is, az autóját, pedig több ízben megrongálta). Többször kijelentette, hogy itt még vér fog folyni, és valakinek meg kell halnia, hogy ennek vége legyen. A panaszos gépkocsiját is többször leköpte, levizelte, egyszer, pedig halotti koszorút helyezett el rajta. Ha nem dolgozik, egész nap a munkahelyük előtt várakozik, éjszaka, pedig a lakótelepen járkál, és nézi az ablakukat, ill. felcsenget a lakásukba. Sötétedés után nem mernek kimenni a házból, már a lakók is félnek tőle. A hatóságok ugyanakkor tehetetlenek, nem tudnak eredményesen eljárni vele szemben.
	A panasz alapján alkotmányos jogokkal összefüggő visszásság gyanújára tekintettel vizsgálatot rendeltem el, és a Borsod-Abaúj-Zemplén megyei rendőr-főkapitánytól a vonatkozó dokumentumok megküldését kértem.
Érintett alkotmányos jogok:
•	Jogállamiság, jogbiztonság elve, tisztességes eljáráshoz való jog (Alkotmány 2. § /1/ bek.)
•	Az emberi méltósághoz való jogból levezethető magánszférához való jog (Alkotmány 54. § /1/ bek.)
Alkalmazott jogszabályok:
•	1973. évi I. törvény a büntetőeljárásról (Be.):
117. § (3) A hatóság az eljárás befejezésekor értesíti az illetékes idegbeteg-gondozó intézetet, illetőleg egészségügyi hatóságot, ha a kényszergyógykezelés, vagy az alkoholista terhelt kényszergyógyítása elrendelésének feltételei nincsenek meg, de megítélése szerint gyógyítása és gondozása szükséges. Az idegbeteg-gondozót, illetőleg az egészségügyi hatóságot akkor is értesíteni kell, ha a kábítószer-élvező vagy a kábító hatású anyagot fogyasztó terhelt gyógyítása és gondozása szükséges.
139. § (1) A nyomozást határozattal meg kell szüntetni, ha
c) a büntethetőséget kizáró vagy megszüntető ok áll fenn;
1978. évi IV. törvény a Büntető törvénykönyvről (Btk.):
22. § A büntethetőséget kizárja:
b) a kóros elmeállapot,
24. § (1) Nem büntethető, aki a cselekményt az elmeműködés olyan kóros állapotában - így különösen elmebetegségben, gyengeelméjűségben, szellemi leépülésben, tudatzavarban vagy személyiségzavarban - követi el, amely képtelenné teszi a cselekmény következményeinek felismerésére vagy arra, hogy e felismerésnek megfelelően cselekedjék.
74. § (1) Személy elleni erőszakos vagy közveszélyt okozó büntetendő cselekmény elkövetőjének kényszergyógykezelését kell elrendelni, ha elmeműködésének kóros állapota miatt nem büntethető, és tartani kell attól, hogy hasonló cselekményt fog elkövetni, feltéve, hogy büntethetősége esetén egyévi szabadságvesztésnél súlyosabb büntetést kellene kiszabni.
(2) A kényszergyógykezelést az erre kijelölt, zárt intézetben hajtják végre.
(3) A kényszergyógykezelést meg kell szüntetni, ha szükségessége már nem áll fenn.
•	1968. évi I. törvény a szabálysértésekről (2000. március 1-ig hatályos Sztv.):
7. § (1) Szabálysértés miatt nem vonható felelősségre, aki a cselekmény elkövetésekor tizennegyedik életévét még nem töltötte be, úgyszintén az sem, aki a cselekményt elmebeteg állapotban, gyengeelméjűségben vagy tudatzavarban, kényszer vagy fenyegetés hatása alatt, jogos védelemben vagy végszükségben követte el.
48. § (1) A szabálysértési hatóság az eljárást megszünteti, ha:
a) a cselekmény nem szabálysértés, azt nem a felelősségre vont személy követte el, vagy az elkövető nem vonható felelősségre;
49. § (1) A szabálysértési hatóság az eljárást felfüggeszti, ha
a) az ügy érdemi eldöntése olyan kérdés előzetes elbírálásától függ, amelyben a döntés más szerv hatáskörébe tartozik,
96. § (1) Aki mást élet vagy testi épség elleni súlyosabb bűncselekmény elkövetésével komolyan megfenyeget,
húszezer forintig terjedő pénzbírsággal sújtható (veszélyes fenyegetés).
(2) Az (1) bekezdésben meghatározott szabálysértés miatt az eljárás a rendőrség hatáskörébe tartozik.
•	1999. évi LXIX . törvény a szabálysértésekről (2000. március 1-től hatályos Sztv.):
151. § (1) Aki
a) mást félelemkeltés céljából olyan bűncselekmény elkövetésével komolyan megfenyeget, amely a megfenyegetett személy vagy annak hozzátartozója élete, testi épsége vagy egészsége ellen irányul,
b) mást félelemkeltés céljából a megfenyegetett személyre vagy annak hozzátartozójára vonatkozó, a becsület csorbítására alkalmas tény nagy nyilvánosság elé tárásával komolyan megfenyeget, elzárással vagy százötvenezer forintig terjedő pénzbírsággal sújtható. (veszélyes fenyegetés)
(2) Az (1) bekezdésben meghatározott szabálysértés elkövetőjével szemben kiutasításnak is helye van.
(3) Az (1) bekezdésben meghatározott szabálysértés miatt az eljárás a bíróság hatáskörébe tartozik.
•	1997. évi CLIV. törvény az egészségügyről:
199. § (1) Ha a beteg pszichés állapota, illetve szenvedélybetegsége következtében közvetlen veszélyeztető magatartást tanúsít és ez csak azonnali pszichiátriai intézeti gyógykezelésbe vétellel hárítható el, az észlelő orvos közvetlenül intézkedik a beteg megfelelő pszichiátriai intézetbe szállításáról. A beteg beszállításához szükség esetén a rendőrség közreműködik.
 (2) A beteg felvételét követően a pszichiátriai intézet vezetője 24 órán belül a bíróság értesítésével kezdeményezi a beszállítás indokoltságának megállapítását és a kötelező pszichiátriai intézeti gyógykezelés elrendelését.
(3) A bíróság az értesítés kézhezvételétől számított 72 órán belül határozatot hoz. A bíróság határozatának meghozataláig a beteg ideiglenesen az intézetben tartható.
(5) A bíróság a sürgősséggel felvett beteg esetében akkor rendeli el a kötelező gyógykezelést, ha a beteg veszélyeztető magatartást tanúsít és fennáll az intézeti gyógykezelés szükségessége.
(8) A bíróság a gyógykezelés szükségességét harmincnaponként felülvizsgálja.
200. § (1) A bíróság annak a betegnek a kötelező intézeti gyógykezelését rendeli el, aki pszichiátriai megbetegedése vagy szenvedélybetegsége következtében veszélyeztető magatartást tanúsít, de sürgősségi gyógykezelése nem indokolt.
(2) A kötelező gyógykezelés elrendelésére irányuló eljárást az annak szükségességét megállapító pszichiátriai gondozóintézet szakorvosa a bíróság értesítésével kezdeményezi, és javaslatot tesz a gyógykezelést végző pszichiátriai intézetre.
(7) A bíróság a kötelező intézeti gyógykezelés szükségességét a 198. § szerint meghatározott időszakonként felülvizsgálja.
A megállapított tényállás: 
	1998. augusztus  31-én a panaszos feljelentést tett a Sárospataki Rendőrkapitányságon a lányát zaklató férfi ellen, mert a férfi augusztus 29-én és 30-án életveszélyesen megfenyegette a lányát. A veszélyes fenyegetés miatt indított szabálysértési eljárást – a kirendelt igazságügyi orvos-szakértő véleményének megérkezéséig – felfüggesztették. Az 1999. február 25-én kelt elmeorvos-szakértői vélemény szerint az elkövető „üldöztetéses téveszmékkel jellemzett tudathasadásos elmebetegségben szenved”, ami már a cselekmény elkövetésekor is fennállt, ezért a férfi képtelen volt arra, hogy cselekménye következményeit felismerje, és ennek megfelelően cselekedjen. A bűnismétlés lehetősége fennáll; elmekóros tünetei miatt szükséges és indokolt a területileg illetékes pszichiátriai osztályra való beutalása gyógykezelés céljából. 
A szakvéleményre figyelemmel a rendőrség március 9-én értesítette a sátoraljaújhelyi kórház pszichiátriai osztályának vezetőjét. A panaszos 1999. április 3-án újabb feljelentést tett a férfi ellen garázdaság elkövetése miatt. A veszélyes fenyegetés és garázdaság miatt folytatott szabálysértési eljárást 1999. április 22-én, az akkor már gondozás alatt álló elkövető távollétében - az 1968. évi I. törvény (Sztv.) 7. § (1) alapján, felelősséget kizáró ok miatt - megszüntették.  
	1999. március 7-én a panaszos lányának a barátja tett feljelentést a zaklató férfi ellen közlekedés biztonsága elleni bűncselekmény, valamint rongálás elkövetése miatt, ugyanis a férfi ököllel beütötte a sértett által vezetett gépkocsi üvegét. Az 1999. április 29-én készült újabb - a korábbival azonos tartalmú – orvos-szakértői véleményre tekintettel az ügyben elrendelt nyomozást - az elkövető kóros elmeállapota, mint büntethetőséget kizáró ok miatt - május 4-én megszüntették. A rendőrség 1999. április 15-én ismételten megkereste a pszichiátriai osztály vezetőjét. A levélben foglaltak szerint a zaklatót a korábbi, február 25-i szakvélemény alapján, rendőri karhatalmi segítséggel szállították be a kórházba, mivel önként, idézésre nem jelent meg. Egy, május 4-én kelt rendőri feljegyzés szerint, pedig a bíróság elrendelte a férfi pszichiátriai gyógykezelését.
A Borsod-Abaúj-Zemplén Megyei Főügyészség – a bűnözés megelőzésére tett intézkedés keretében – szintén értesítette a Sátoraljaújhelyi Városi Kórház vezetőjét.
	2002. június 10-én a panaszos lányának a barátja ismételten feljelentést tett a zaklató ellen a gépkocsiját ért rongálás miatt. A július 25-én elkészült szakvélemény – az előző szakvéleményekre is hivatkozva – megállapította, hogy a gyanúsított téveszmés, tudathasadásos elmebetegségben szenved, ami 1999-ben kezdődött. A beteget többször kezelték, de jelenleg nem jár ideggondozóba, és gyógyszert sem szed. A betegségbelátás hiánya, ingerlékenység, bizalmatlanság jellemzi. Gyógykezelése szükséges, rendszeres ideggondozói ellenőrzése indokolt. A rendőrség – a véleményt megküldve – augusztus 5-én értesítette a pszichiátriai osztály vezetőjét, és ismételt intézkedést kért a gyógykezelésre. 2002. augusztus 27-én a gyanúsított kóros elmeállapota miatt megszüntették az ügyben a nyomozást, ugyanakkor a Bűnügyi Osztály vezetője újból felkérte a kórházat, hogy intézkedjenek a zaklató férfi gondozásba vételéről. A nyomozást megszüntető határozat ellen tett panaszt a Sátoraljaújhelyi Városi Ügyészség 2002. szeptember 10-én elutasította.
A panaszos 2002. november 27-én újabb feljelentést tett a zaklató ellen veszélyes fenyegetés miatt, melyet a rendőrség november 29-én a szabálysértési eljárás lefolytatására hatáskörrel rendelkező városi bírósághoz tett át.
2003. március 7-én a panaszos rendőri intézkedést kért, mert félt, hogy a zaklató, aki egész nap a házuk előtt állt, követni fogja őt és a lányát, ha kimennek a lakásból. A rendőr igazoltatta a férfit, aki végül elmondta, hogy szándékosan volt ott, mert a panaszos őt rágalmazza azzal, hogy a lányát zaklatja. A férfi ezt követően eltávozott a helyszínről, a panaszos és a lánya, pedig elmentek otthonról.
A vizsgálat megállapításai:
	Az OBH 4460/2002. számú jelentésemben már foglalkoztam a zaklatás problémájával, és megállapítottam, hogy a zaklatásra vonatkozó jogi szabályozás hiánya visszásságot okoz az emberi méltósághoz való jogból levezethető magánszférához való joggal összefüggésben. Ezért az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény 25. §-a alapján ajánlást tettem az igazságügy- és a belügyminiszternek a vonatkozó jogi szabályozás kidolgozására.
	A rendelkezésre álló iratok alapján megállapítom ugyanakkor, hogy a rendőrség eljárása nem okozott alkotmányos joggal összefüggő visszásságot. A panaszos feljelentései nyomán eljártak, és - az adott jogszabályi keretek között - megtették a szükséges, illetve lehetséges intézkedéseket. A szakértői vélemények alapján minden esetben értesítették az illetékes kórház pszichiátriai osztályát, az eljárásokat pedig - az elkövető kóros elmeállapota miatt - törvényesen szüntették meg. Az elkövető kényszergyógykezelése – a Btk. 74. §-ában rögzített törvényi feltételek hiányában – nem rendelhető el, ugyanis a zaklató ez idáig nem követett el személy elleni erőszakos, vagy közveszélyt okozó bűncselekményt.
Budapest, 2003. szeptember 24.
Takács Albert