OBH 5212/2002.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa általános helyettesének jelentése
								        Előadó: Tomolák Katalin

A vizsgálat megindítása:
	A panaszos személyesen kereste fel az Országgyűlési Biztos Hivatalának Panaszirodáját, ahol ahhoz kért segítséget, hogy átmeneti nevelésbe vett és nevelőszülőknél elhelyezett gyermekeit ismét saját háztartásában nevelhesse. Elmondta, hogy nem volt tisztában azzal mit ír alá, amikor hozzájárult ahhoz, hogy gyermekeit nevelőszülőknél helyezzék el. Felesége pedig – aki abban az időben börtönbüntetését töltötte – csak azzal a feltétellel adta hozzájárulását, hogyha körülményei megváltoznak, a gyermekeket visszakapja.
A panaszos véleménye szerint mind Ő, mind felesége egyaránt alkalmasak gyermeknevelésre, azonban ez idáig minden igyekezetük hiábavaló volt, mert a karcagi Városi Gyámhivatal ( a továbbiakban: gyámhivatal) a gyermekek átmeneti nevelésének megszüntetése iránti kérelmeiket elutasította.
	A panaszos említést tett gondnokság alá helyezéséről is, melynek tényét elfogadja, azt azonban nem, hogy betegségére hivatkozva nem nevelheti gyermekeit. 
A panaszos által elmondottakkal kapcsolatban felmerült az Alkotmányban rögzített gyermek családhoz való joga sérelmének alapos gyanúja, ezért az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény 16. § (1) bekezdésében kapott felhatalmazásom alapján az ügyben vizsgálatot indítottam.
Az eljárásra illetékes gyámhivatal vezetőjétől a panaszos beadványában foglaltakkal kapcsolatban tájékoztatást kértem, egyidejűleg bekértem a keletkezett dokumentumok másolatát és azokat áttanulmányoztam.

Érintett alkotmányos jog:

-    1949. évi XX. törvény  - A Magyar Köztársaság Alkotmánya
15. §  A Magyar Köztársaság védi a házasság és a család intézményét.

Alkalmazott jogszabályok:

-    1957. évi IV. törvény az államigazgatási eljárás általános szabályairól
-    1997. évi XXXI. törvény a gyermekek védelméről és a gyámügyi igazgatásról
- 149/1997. (IX. 10.) Korm. rendelet a gyámhatóságokról, valamint a gyermekvédelmi és gyámügyi  eljárásról

A tényállás és a vizsgálat megállapításai:
	A gyámhivatal vezetőjének tájékoztatása, valamint a rendelkezésemre álló iratok szerint a panaszosnak fennálló házasságából 1999-ben egy leány, 2001-ben egy fiúgyermeke született. 2001-ben, mikor a panaszos kórházi gyógykezelés alatt állt, felesége pedig jogerős börtönbüntetését töltötte, a leány nevelését a kiskorú nagynénje vállalta, aki később – családi okokra hivatkozással – a családsegítő szolgálatnál bejelentette, hogy a gyermeket nem gondozza tovább. Ekkor került sor a kiskorú ideiglenes hatályú csecsemőotthoni elhelyezésére, melyet 2001. október 18-án Kunmadaras jegyzője rendelt el. 2002 januárjában a karcagi gyámhivatal a leányt – gondozási helyének változatlanul hagyása mellett – átmeneti nevelésbe vette, majd még ugyanebben a hónapban – a gyermekkel foglalkozó gyógypedagógus szakvéleménye, a Jász-Nagykun-Szolnok Megyei Gyermekvédelmi Szakszolgálat javaslata és a panaszos hozzájárulása alapján – nevelőszülőknél helyezte el. A panaszos nem sokkal ezután hozzájárulását visszavonta, és a határozat ellen fellebbezést nyújtott be, hivatkozva arra, hogy nem gondolta át és nem volt tisztában azzal mihez járul hozzá. A fellebbezést a Jász-Nagykun-Szolnok Megyei Gyámhivatal elutasította. A másodfokú határozat indoklása szerint a gyámhivatal jogszerűen és a kiskorú érdekét figyelembe véve járt el, amikor a gyermeket nevelőszülőnél helyezte el.
	A fiúgyermek születésének időpontjában az anya jogerős börtönbüntetését töltötte. A gyermek ideiglenes elhelyezését 2001 decemberében kunmadaras jegyzője, átmeneti nevelésbe vételét 2002 márciusában a gyámhivatal rendelte el. Az anya a gyermek átmeneti nevelésbe vételéhez és nevelőszülőknél való elhelyezéséhez hozzájárult. A panaszos a gyermek elhelyezése ügyében tartott értekezleten – meghívása ellenére – nem jelent meg.  
	Miután az anya letöltötte szabadságvesztés büntetését, a szülők közös kérelmet nyújtottak be gyermekeik átmeneti nevelésének megszüntetése iránt. A gyámhivatal a kérelemmel kapcsolatban mindkét gyermek vonatkozásában bekérte az illetékes gyermekjóléti szolgálat, a területi gyermekvédelmi szakszolgálat véleményét, nyilatkoztatta a kirendelt gyámokat, a nevelőszülőket, felkérte a kunmadarasi jegyzőt környezettanulmány készítésére, továbbá elrendelte a panaszos igazságügyi orvosszakértői vizsgálatát, gyermeknevelésre való alkalmasságának megállapítása érdekében. 
	Miután a gyámhivatalhoz beérkezett szakvélemények és a gyermekekkel foglalkozó szakemberek nyilatkozatai egyértelműen az átmeneti nevelés fenntartása mellett foglaltak állást, a gyámhivatal a szülők mindkét gyermeke vonatkozásában – külön-külön határozatban – elutasította az átmeneti nevelés megszüntetésre irányuló kérelmüket. A fiú esetében az elutasítás egyik okaként szerepelt az is, hogy a gyermek és szülei között nem alakult ki szoros érzelmi kapcsolat, a gyermeket a szülők nem látogatták. 
	A leánygyermekre vonatkozó első fokú döntés ellen a szülők jogorvoslattal éltek, fellebbezésüket a megyei gyámhivatal elutasította. A határozat indoklása szerint „megállapítható, hogy a szülők bár sokat tettek annak érdekében, hogy gyermekük hazaadható legyen, a jelenlegi körülmények azonban mégsem teszik ezt lehetővé. Ennek elsődleges oka az apa pszichiátriai betegsége, mely kifejezetten káros lenne a gyermek fejlődésére. Ezt támasztják alá a találkozásokkal kapcsolatos tapasztalatok, illetve a gyógypedagógus szakvéleménye is.”
	A fiúgyermek átmeneti nevelésének fenntartását elrendelő első fokú határozat ellen a szülők fellebbezésüket az arra nyitva álló törvényes határidőn túl nyújtották be a gyámhivatalhoz, igazolási kérelmet pedig – a gyámhivatal felkérése ellenére – nem terjesztettek elő, így az első fokú döntés jogerőre emelkedett.
	A gyámhivatal a szülők leánygyermekükkel való kapcsolattartását 2003 februárjában újraszabályozta. A határozatot az anya megfellebbezte, egyben kérte gyermekei gondozási helyének megváltoztatását oly módon, hogy a két kiskorú egy nevelőszülőnél, vagy azonos intézményben nevelkedjen. A megyei gyámhivatal az anya fellebbezését elutasította, ugyanakkor felkérte az első fokú hatóságot, hogy az anya gyermekei gondozási helyének megváltoztatására irányuló kérelmére folytasson le eljárást. A gyámhivatal vezetőjének tájékoztatása szerint az eljárás jelenleg folyamatban van.
	A dokumentumok szerint a panaszos cselekvőképességet érintő gondnokság alá helyezése iránt a Karcagi Városi Bíróságon per van folyamatban, melynek során a bíróság elrendelte a már elkészült igazságügyi orvos szakértői vélemény kiegészítését.   
	Vizsgálatom során a rendelkezésemre álló dokumentumok alapján megállapítottam, hogy a gyámhivatal a panaszos gyermekeinek átmeneti nevelésbe vétele és elhelyezése során körültekintően, a kiskorúak érdekeit figyelembe véve, a jogszabályi előírásoknak megfelelően járt el. Feltárta mindazokat a körülményeket, melyek a szülőket akadályozták a gyermekek nevelésében, különös tekintettel a panaszos egészségi állapotára, a szülők gyermekeikhez fűződő viszonyára, életvitelükre, szociális helyzetükre. Döntéseinek megalapozottsága érdekében minden esetben beszerezte a gyermekkel foglalkozó szakemberek véleményét. Miután a gyermekek egészséges testi, szellemi fejlődése és családba történő visszahelyezése szempontjából lényeges kérdés a panaszos egészségi állapotának, ezen belül is gyermeknevelésre való alkalmasságának megállapítása, ezért a gyámhivatal erre vonatkozóan az orvosszakértő véleményét is bekérte.  
	A fentieket figyelembe véve megállapítottam, hogy a gyámhivatal eljárása során alkotmányos joggal összefüggésbe hozható visszásságot nem okozott, ezért az ügyet országgyűlési biztosi intézkedés nélkül lezárom.
Budapest, 2003. szeptember 1.
Takács Albert