OBH 5164/2002.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának jelentése
Ügyintéző: Dr. Kristó Annamária
Az eljárás megindulása:
A Feledékeny (Alzheimer-kórral és más emlékezetzavarral élő) Emberek Hozzátartozóinak Társaságának elnöke (a továbbiakban: a panaszos) beadvánnyal fordult hivatalomhoz, amelyben az Alzheimer kórban szenvedők gyógyszerár támogatásának hiányát sérelmezte. Az ígéretek ellenére sem 2002. július 1-től, sem 2003. január 1-től a gyógyszerkészítmények (Aricept, Exelon) semmilyen társadalombiztosítási támogatásban nem részesülnek. 
Érintett alkotmányos jog:
•	A lehető legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez való jog:
70/D. § (1) A Magyar Köztársaság területén élőknek joguk van a lehető legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez.
(2) Ezt a jogot a Magyar Köztársaság a munkavédelem, az egészségügyi intézmények és az orvosi ellátás megszervezésével, a rendszeres testedzés biztosításával, valamint az épített és a természetes környezet védelmével valósítja meg.
•	A szociális biztonsághoz való jog:
70/E. § (1) A Magyar Köztársaság állampolgárainak joguk van a szociális biztonsághoz; öregség, betegség, rokkantság, özvegység, árvaság és önhibájukon kívül bekövetkezett munkanélküliség esetén a megélhetésükhöz szükséges ellátásra jogosultak.
(2) A Magyar Köztársaság az ellátáshoz való jogot a társadalombiztosítás útján és a szociális intézmények rendszerével valósítja meg.
Az ügy jogszabályi háttere:
•	Az egészségügyről szóló 1997. évi CLIV. törvény
Alapelvek
2. § (2) Az egészségügyi szolgáltatások igénybevétele során érvényesülnie kell az esélyegyenlőségnek.
Fogalommeghatározások
3. § E törvény alkalmazásában
e) egészségügyi szolgáltatás: minden olyan tevékenység, amely az egyén egészségének megőrzése, továbbá a megbetegedések megelőzése, korai felismerése, megállapítása, gyógykezelése, életveszély elhárítása, a megbetegedés következtében kialakult állapot javítása vagy a további állapotromlás megelőzése céljából a beteg vizsgálatára és kezelésére, gondozására, ápolására, egészségügyi rehabilitációjára, a fájdalom és a szenvedés csökkentésére, továbbá a fentiek érdekében a beteg vizsgálati anyagainak feldolgozására irányul, ideértve a gyógyszerekkel, a gyógyászati segédeszközökkel, a gyógyfürdőellátásokkal kapcsolatos külön jogszabály szerinti tevékenységet, valamint a mentést és a betegszállítást, a szülészeti ellátást, az emberi reprodukcióra irányuló különleges eljárásokat, a művi meddővétételt, az emberen végzett orvostudományi kutatásokat, továbbá a halottvizsgálattal, a halottakkal kapcsolatos orvosi eljárásokkal, - ideértve az ehhez kapcsolódó - a halottak szállításával összefüggő külön jogszabály szerinti tevékenységeket is;
•	A társadalombiztosítási támogatással rendelhető gyógyszerekről és a támogatás összegéről szóló 1/2003. (I. 21.) ESzCsM rendelet
A kötelező egészségbiztosítás ellátásairól szóló 1997. évi LXXXIII. törvény 83. § (3) bekezdése a) pontjában kapott felhatalmazás alapján - a pénzügyminiszterrel egyetértésben -, valamint a 83. § (4) bekezdése n) pontjában kapott felhatalmazás alapján az alábbiakat rendelem el:
4. számú melléklet az 1/2003. (I. 21.) ESzCsM rendelethez
1. Törzskönyvezett gyógyszerkészítmények
 OGYI-T.:6060/01	 SZ	 	 	 Aricept 10 mg filmtabl.	 28x	 24528	 0	 0	
 OGYI-T.:6059/01	 SZ	 	 	 Aricept 5 mg filmtabl.	 28x	 22171	 0	 0	
 OGYI-T.:6332/01	 SZ	 	 	 Exelon 1,5 mg kapszula	 28x	 10458	 0	 0	
 OGYI-T.:6333/01	 SZ	 	 	 Exelon 3 mg kapszula	 28x	 10458	 0	 0	
 OGYI-T.:6334/01	 SZ	 	 	 Exelon 4,5 mg kapszula	 28x	 10458	 0	 0	
 OGYI-T.:6335/01	 SZ	 	 	 Exelon 6 mg kapszula	 28x	 10458	 0	 0	

•	A kötelező egészségbiztosítás ellátásairól szóló 1997. évi LXXXIII. törvény preambuluma:
Az Országgyűlés az Alkotmányban foglalt elvekből kiindulva, az esélyegyenlőség érdekében az állampolgárok számára az egészségük megőrzéséhez, helyreállításához és egészségi állapotuk javításához szükséges egészségügyi ellátásra, továbbá a foglalkoztatottak betegsége miatt kieső jövedelmük részleges pótlására a kötelező egészségbiztosítás ellátásairól, valamint azok igénybevételének szabályairól a következő törvényt alkotja.
Megállapított tényállás és a vizsgálat megállapításai:
Az országgyűlési biztos egy konkrét panasz kapcsán (OBH 106/2000.) 2001-ben már vizsgálata az Alzheimer-kórban szenvedő betegek gyógyszerköltségeihez nyújtott ártámogatás hiányát. Az országgyűlési biztos jelentésében felhívta akkor az egészségügyi miniszter figyelmét a TÁTB 2001. áprilisban történt vizsgálata eredményeként kialakított, alább idézett álláspontjára, amely szerint (kelt: 2001. június 8.):
"A gyógyszerkészítmények támogatott gyógyszerek körébe történő befogadása kérdését - a kormányzati döntés szakmai előkészítését ellátó - Társadalombiztosítási Ár- és Támogatási Bizottság - a továbbiakban: TÁTB 2001. áprilisában megvizsgálta, és a támogatott gyógyszerkörbe történő befogadás kérdésében egyetértett azzal, hogy az Alzheimer kórban szenvedők növekvő száma, ennek egyéni, társadalmi és szociálpolitikai aspektusa egyaránt indokolja a betegség gyógykezeléséhez szükséges gyógyszerek társadalombiztosítási támogatását. Felhívta ugyanakkor a döntéshozók figyelmét arra, hogy a szóban forgó gyógyszerekkel történő kezelés - a gyógyszerek magas árára tekintettel - úgy a betegek, mint a társadalombiztosítás számára óriási költséget jelent, épp ezért a támogatott gyógyszerkörbe történő befogadását csak akkor javasolja, ha az illetékes szakmai bizottság kellően szigorúságú feltételeket határoz meg a gyógyszer társadalombiztosítási rendelhetőségével szemben. A rendelhetőség kérdése, a pontos orvosi indikáció meghatározása a kérdéses gyógyszerek esetében különösen azért is kiemelten indokolt, mivel a gyógyszer hatása nem gyógyító, hanem csak a folyamatot lassító, tüneteket enyhítő.”
Az Egészségügyi Tudományos Tanács Gyógyszer Alkalmazási Bizottsága (Gyab) feladata volt, hogy 2002. tavaszára kidolgozza a 2002. július 1-jétől bevezetésre kerülő, az Alzheimer kórban szenvedő betegek kezelését biztosító diagnosztikai, terápiás szempontú rendszerét (ide értve a normatív támogatást is).
A panaszos beadványában előadottakkal kapcsolatban megkerestem a szociális és családügyi minisztert. A tárca jelenlegi álláspontja a következő:
„A betegségkezelésére törzskönyvezett két gyógyszer (Aricept, Exelon) támogatási rendszerbe történő befogadása 2003. február 1-vel nem történt meg. A két készítmény havi terápiás költsége mintegy 40 ezer forint, ugyanakkor a betegséget nem gyógyítja meg, csak átmenetileg lassítja az előrehaladást.
A probléma az, hogy a jelenlegi terápiás protokoll alapján több mint harminc ezer ember lenne „kötelezően” kezelhető, ezzel szemben csak 5000. betegre lett volna elegendő a finanszírozási keret, amely súlyosan sértette volna a kimaradó 25 ezer beteg alapvető jogait.
Ezért kértük meg a szakmai kollégiumot, hogy pontosan határozza meg – szakmai szempontok alapján – a kezelésbe feltétlenül bevonandók körét, azaz teremtse meg az összhangot a terápiásan lehetséges és financiálisan megengedhető között.
A támogatás-volumen megállapodást előkészítő megbeszélés előtt érkezett bejelentés arról, hogy a Tanakan nevű gyógyszer OGYI által kiadott terápiás javallataiban szerepel az Alzheimer-kór is. Ez azt jelenti, hogy a betegszervezet által befogadásra javasolt két magas terápiás költségű gyógyszer mellett van, egy sokkal alacsonyabb költségvozatú készítmény is. Ennek ismeretében felkértük a Szakmai Kollégiumot, hogy ennek a jóval olcsóbb terméknek a hatásosságát is véleményezze. ezen kiérlelt szakmai javaslatok után tudunk végleg döntést hozni a támogatásról. Figyelembe vesszük a kérdés megítélésénél azt is, hogy ezen betegek hozzátartozóinak nagyon súlyos teher a családtag ápolása, ezért más módszert is célszerű lenne alkalmazni a családok teher mentesítésére. Gondolkodunk olyan megoldásban is, amely keretében havi juttatás formájában a beteg mellé időszakos ápoló személyzetet lehetne biztosítani.”
A múlt évben megkezdték a termékek un. támogatás volumen szerződés alapján történő támogatásának előkészítését. Ennek feltétele a gyógyszerek hatásosságának bizonyítottsága, költség-hatékony igazolása és a szakmai kollégium által kidolgozott protokoll szerint jól körülhatárolható betegszám meghatározása.
A panaszos megküldte az OEP-nél 2003. február 21-én tartott tárgyalás emlékeztetőjét, amely tanúsága szerint a Neurológiai Szakmai Kollégium vállalkozott a Pszichiátriai Kollégium támogatásával a várható betegszám meghatározására.
Az ügy objektív megítélése szempontjából az OEP főigazgatójához azzal a kéréssel fordultam, hogy küldje meg számomra a Szakmai Kollégiumok állásfoglalásait, amelyben azokra a kérdésekre adnak választ, amelyek a gyógyszerár-támogatáshoz szükséges becsült betegszám, Deminencia Centrumok listáját tartalmazza.
A Neurológiai Szakmai Kollégium, és a Psychiátrai Szakmai Kollégium elnökének a dementia-központokkal kapcsolatos állásfoglalásának lényege a következő:
A nemzetközi és a hazai irányelvek szerint azokat az enyhe-középsúlyos Alzheimereseket lehet kezelni, akik MMSE értéke 10-26 pont között van, orvoshoz fordulnak és gondoskodó körülmények között élnek (azaz rendszeresen beveszik a gyógyszert), reagálnak a kezelésre (ez utóbbi kritériumai az Irányelvekben pontosan szerepelnek).
A betegszám becslése a NICE szempontrendszere, valamint Yesavage és mtsai (2002) közleménye alapján becsülhető a következők szerint: Az Alzheimer kór gyakorisága a 60-62 éveseknél 1 %, 63-65 évnél 2 %, 66-nál 3 %, 67-68-nál 4 %, 69-nél 5 %, 70-nél 6 %, 71-nél 7 %, 72-nél 8 %, 73-nál 9 %, 74-nél 10 %, 75-nél 12 %, 76-nál 13 %, 77-nél 14 %, 78-nál 16 %, 79-nél 17 %, 80-nál 19 %, 80-nél 20 %, 82-nél 21 %, 83-nál 23 %, 84-nél 24 % és a 85 éveseknél 25 %.
A KSH-tól megkérve a legaktuálisabb magyarországi korfát, többé-kevésbé pontosan kiszámolható az Alzheimer kórosok száma. Ebből a számból a NICE metódussal megbecsülhető a kezelést valóban igénybevevők száma, ami a teljes betegszám 20-30 %-a. A gyógyszer bevezetése utáni években az arány ennél kisebb, kb. 4-5 év alatt állhat be a „steady-state” erre az értékre.
A szakmai irányelvek pontosan megfogalmazzák, hogy egy betegnél mennyi ideig érdemes egy-egy szert kipróbálni, és mikor kell a kezelést abbahagyni.
A szakmai kollégiumok által javasolt rendelet-szövegének mindenképpen tartalmaznia kell, hogy: „Speciális protokoll alapján igazol enyhe-középsúlyos Alzheimer betegeknek, akiknek MMSE értéke 10-26 pont között van, neurológus és psychiáter javaslata alapján, külön rendelet szerint (a külön rendelet tartalmazná a dementiaközpontok listáját), vagy a mellékletben felsorolt dementiaközpontok kijelölt psychiáter és neurológus szakorvosai által.
Neurológiai Szakmai Kollégium elnökének állásfoglalása szerint valószínűsíthető, hogy az enyhe és középsúlyos Alzheimer betegek száma, akiknél az Ach terápia alkalmazható 16.800-17.000 fő.
A családi törődés, információhiány miatt nehéz megbecsülni hányan kerülnek az orvosok látóterébe, de az első évben nem várható több mint 5-6 ezer beteg, ha az orvosok a rögzített szakmai kritériumok szerint dolgoznak, és az OEP szúrópróbaszerűen ellenőrzi is azt.
Az Alkotmány deklarálja a szociális biztonsághoz való jogot. Ennek értelmében a Magyar Köztársaság állampolgárainak joguk van a szociális biztonsághoz; öregség, betegség, rokkantság, özvegység, árvaság és önhibájukon kívül bekövetkezett munkanélküliség esetén a megélhetésükhöz szükséges ellátásra jogosultak. A Magyar Köztársaság az ellátáshoz való jogot a társadalombiztosítás útján és a szociális intézmények rendszerével valósítja meg.
Az Országgyűlés az Alkotmányban foglalt elvekből kiindulva, az esélyegyenlőség megteremtésének az érdekében, az állampolgárok számára az egészségük megőrzéséhez, helyreállításához és egészségi állapotuk javításához szükséges egészségügyi ellátásra alkotta meg a kötelező egészségbiztosítás ellátásairól szóló 1997. évi LXXXIII. törvényt.
A törvény általános indokolása szerint az egészségügyi ellátások hozzáférésében érzékelhető egyenlőtlenségek csökkentése az ezredvég társadalmainak általános elvárása és egyben legnagyobb kihívása.
Általánosnak tekinthető az a törekvés, amely az egészségügyi ellátások jelentős részét, - az egészségi állapot védelmét, javítását, megőrzését szolgáló alapvető ellátásokat - minden polgár számára egyenlő eséllyel igénybe vehetően a társadalombiztosítás vagy az állami egészségügyi szolgálat körébe utalja, és az ezt meghaladó igények kielégítését bízza a piacra.
A szolidaritás elvének garantálása érdekében az államnak lényegi szerepet kell betöltenie az egészségügyi ellátó rendszerek finanszírozásának szabályozása terén. Meghatározó alapelv az, hogy a biztosítottak és az egészségügyi szolgáltatásra jogosultak között a szolgáltatások hozzáférésében a járulékfizetés mértékétől és jogcímétől függően nem lehet különbséget tenni, azaz a törvény megerősíti azt a rendszert, amely a szolidaritás elvén működik.
Az egészségügyi törvény egyik alkotmányos jogokon nyugvó alapelve az, hogy az egészségügyi szolgáltatások igénybevétele során érvényesülnie kell az esélyegyenlőségnek. Egészségügyi szolgáltatás pedig minden olyan tevékenység, amely az egyén egészségének megőrzése, továbbá a megbetegedések megelőzése, korai felismerése, megállapítása, gyógykezelése, életveszély elhárítása, a megbetegedés következtében kialakult állapot javítása vagy a további állapotromlás megelőzése céljából a beteg vizsgálatára és kezelésére, gondozására, ápolására, egészségügyi rehabilitációjára, a fájdalom és a szenvedés csökkentésére, továbbá a fentiek érdekében a beteg vizsgálati anyagainak feldolgozására irányul, ideértve a gyógyszerekkel, a gyógyászati segédeszközökkel, a gyógyfürdőellátásokkal kapcsolatos külön jogszabály szerinti tevékenységet.
Az egészséghez való jog nem merül ki abban, hogy egy betegség gyógyítható, avagy nem. Az egészséghez való jog ennél lényegesen szélesebb tartalommal bír. Így a betegnek nem csupán a fájdalmainak csillapításához van joga, hanem a betegség kialakulásának megakadályozásához, állapota rosszabbodásának a lassításához, ez pedig nem csupán orvos-szakmai kérdés, hanem felveti az alkotmányos alapjogi követelmény. Az egészségügyi szolgáltatáshoz való hozzáférés, pedig elengedhetetlen követelmény az egészséghez való jog megvalósulása tekintetében.
A jelenlegi helyzet az, hogy az ígéretek ellenére sem 2002. július 1-től, sem 2003. január 1-től a gyógyszerkészítmények (Aricept, Exelon) semmilyen társadalombiztosítási támogatásban nem részesülnek, ez pedig felveti az érintett állampolgárok Alkotmányban biztosított egészséghez való jogával, valamint szociális biztonsághoz való jogával összefüggésben a sérelem közvetlen veszélyét.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény 25. §-ában kapott jogkörömben a feltárt alkotmányos visszásság jövőbeni elkerülése végett együttes ajánlást teszek a szociális és családügyi miniszternek, valamint a pénzügyminiszternek, hogy 
a szakmai kollégiumok állásfoglalásainak a figyelembevételével vizsgálja felül az Alzheimer-kórban szenvedő betegek gyógykezeléséthez szükséges gyógyszerkészítmények támogatásának a lehetőségét.

Budapest, 2003. június 20.

Lenkovics Barnabás