OBH 3155/2002.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának átfogó vizsgálata a betegjogi képviselő jogintézmény működéséről
Ügyintéző: Dr. Kristó Annamária
Az eljárás megindulása:
A Győr-Moson-Sopron Megyei munkalátogatás alkalmával önálló vizsgálatot folytattam a Megyei ÁNTSZ-nél a megyében működő betegjogi képviselők bevonásával. Vizsgálatom célja az volt, hogy ismereteket és tapasztalatot szerezzek a betegjogok érvényesüléséről a megyében, továbbá a "betegjogi képviselő" jogintézményének működéséről.
A megyei vizsgálat alkalmával szerzett tapasztalatok arra indítottak, hogy vizsgálatomat kiterjesszem a többi megyére is, és országos szinten felmérjem az immár több mint két éve működő jogintézménnyel kapcsolatos gyakorlatot, és az esetleges problémákat.
Vizsgálatomhoz megkerestem a megyei tisztifőorvosokat és arra kértem őket, hogy a megyéjükben működő betegjogi képviselők létszámáról, szervezeti és működési kereteiről adjanak tájékoztatást.
Ugyancsak a megyei tisztifőorvosokon keresztül fordultam a megyékben működő összes betegjogi képviselőhöz, hogy írásban tájékoztassanak vizsgálati tapasztalataikról, a leggyakrabban előforduló betegjogokat érintő esetekről, továbbá a működésük alatt tapasztalt nehézségekről, korlátokról.
A megkeresés során úgy a megyei tisztifőorvosok, mint a betegjogi képviselők készséggel álltak a vizsgálathoz, és a feltett kérdésekre igen részletes, kimerítő vizsgálati anyagot bocsátottak a rendelkezésemre. 
Érintett alkotmányos jog:
A lehető legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez való jog (70/D §) 
Az ügy jogszabályi háttere: mellékletben
•	Az egészségügyről szóló 1997. évi CLIV. törvény
•	Az egészségügyi közintézmények működési rendjéről, illetve szakmai vezetőtestületéről szóló 15/2002. (III. 28.) EüM rendelet
•	A betegjogi képviselő jogállásáról és az eljárására vonatkozó szabályokról szóló 77/1999. (XII. 29.) EüM rendelet
Megállapított tényállás:
Az egészségügyről szóló 1997. évi CLIV. törvény vezette be a betegjogi képviselő jogintézményét, mint a betegek jogainak érvényesítésére szolgáló egyik speciális jogorvoslati lehetőséget. A betegjogi képviselők 2000-től kezdték meg működésüket. Jelenleg az országban összesen 52 betegjogi képviselő működik az ÁNTSZ Intézeteivel kötött megbízásos szerződéses munkaviszonyban. A megbízási szerződések 4, 6, 8 órás időtartamra szólnak arányos fizetési és leterheltségi feltételekkel. Feladatukat megbízási szerződés alapján egyéni vállalkozóként általában mellékállásban, ritkábban főállásban végzik. (A betegjogi képviselők megoszlása megyénként: Budapesten: 13; Bács-Kiskun megye: 2; Baranya megye: 2; Békés megye: 3; Borsod megye: 3; Csongrád megye: 2; Fejér megye: 1; Győr-Moson-Sopron megye: 3; Hajdú megye: 2; Heves megye: 1; Jász-Nagykun-Szolnok megye: 1; Komárom megye: 2; Nógrád megye: 1; Pest megye: 3; Somogy megye: 2; Szabolcs-Szatmár-Bereg megye: 2; Tolna megye: 1; Vas megye: 3; Veszprém megye: 2; Zala megye: 3;)
A jelenleg működő betegjogi képviselők többnyire 2000-ben kapták megbízásukat és azóta folyamatosan végzik munkájukat. Működésük óta azonban több megyében, összesen 12-en kérték megbízatásuk visszavonását, amelynek leggyakoribb indoka az időhiány, főmunkahelyi leterheltség, munkahely változtatás volt, vagy jobban fizető "vállalkozást" talált a lemondó betegjogi képviselő. Győrött például, a lemondó betegjogi képviselő helyére nem volt jelentkező, ezért átmenetileg az ÁNTSZ egyik - szociális munkás diplomával rendelkező - munkatársa látja el e feladatokat.
A betegjogi képviselők között a megyék egészségügyi szolgáltatóinak felosztása területi elv szerint történt, azaz mindegyikük ellát fekvőbeteg intézetet, járóbeteg szakellátást és alapellátást is. A betegjogi képviselők az alapellátástól a fekvőbeteg gyógyintézetig mindenféle panasszal foglalkoznak. Fogadóórákat csak a fekvőbeteg ellátó intézményekben tartanak, de van olyan megye is, ahol a betegjogi képviselő számára a Tisztiorvosi Szolgálat Megyei Intézetében, külön irodában heti két alkalommal biztosítottak ügyfélfogadási lehetőséget (Fejér megye). Az intézetek vezetői a betegjogi képviselők elérhetőségét a fekvőbeteg intézetekben mindenhol kifüggesztették. A betegjogi képviselő elérhetőségét az alapellátás és járóbeteg-szakellátás intézményeiben is tájékoztatásul kifüggesztik, azonban külön fogadóóra ezen ellátási formáknál nincs. A betegjogi képviselők részben fogadóóráikon, részben mobil telefonon érhetők el, valamint munkaidőben hívható telefonszámon, illetve a betegek az ÁNTSZ-hez fordulva kapnak felvilágosítást a betegjogi képviselők elérhetőségéről.
A betegjogi képviselők pályázat alapján kerülnek kiválasztásra és az ÁNTSZ Megyei Intézetével munkavégzésre irányuló jogviszonyban állnak. A betegjogi képviselők önállóan végzik munkájukat, tevékenységüket az Országos Tisztifőorvosi Hivatal által létrehozott Betegjogi Koordinátori Tanács irányítja és ellenőrzi, és rendszeresen szervez szakmai továbbképzéseket.
A betegjogi képviselők a szakmai és emberi kapcsolatot az ÁNTSZ-szel szinte kivétel nélkül jónak mondják, bár ez a kapcsolat néhol kissé nehézkes (pl. egyik Nógrád megyei betegjogi képviselő megítélése szerint az intézetek nem érzik magukénak a feladatot, és ennek megfelelő a kapcsolat is). A betegjogi képviselők kapcsolata a megbízó ÁNTSZ-szel rendszeres, a kapcsolattartás telefonon is folyamatosan biztosított. Általánosnak mondható az a vélemény és gyakorlat is, hogy a betegjogi képviselők bonyolultabb ügyeikben bármikor soron kívül fordulhatnak az Intézet vezetőjéhez, vagy a kijelölt munkatárshoz. A korrekt munkakapcsolat nagyon sokat segített a betegjogi képviselői rendszer mai színvonalának kialakításában. A betegjogi képviselők többsége úgy ítéli meg, hogy az ÁNTSZ mint helyi szerv a biztonság érzetét nyújtja az önállóan végzett munkában.
Fejér megyében például a betegjogi képviselő heti rendszerességgel részt vesz az Intézet kibővített vezetői értekezletein is. Ez azt eredményezte, hogy az ÁNTSZ gondjairól és eredményeiről folyamatosan tájékozódik, s ott a jelentősebb problémáit maga is elmondhatja. Szükség esetén a Szolgálat munkatársai (Jogi csoport, megyei vezető ápolónő, megyei vezető védőnő, Lakosságszűrési Osztály stb.) segítik a betegjogi képviselő munkáját.
Ehhez a jó kapcsolathoz szükséges az is, hogy a betegjogi képviselők ismerjék az ÁNTSZ feladatát és hatáskörét, és tudják, hogy az általános megbízói feladatokon túl milyen problémával vagy kérdéssel fordulhatnak a megbízóikhoz.
Az egyik betegjogi képviselő Veszprém megyéből az ÁNTSZ-hez fűződő viszonyát röviden úgy jellemezte, hogy "A megbízó ÁNTSZ-szel a kapcsolat a megbízással összhangban álló, korrekt és segítőkész, mindemellett laza, hiszen nem épülök be szervezeti keretei közé. Mindig segítőkészséget tapasztaltam kéréseim irányában".
A Betegjogi Koordinátori Tanács tagjai a megyékben illetékességi terület alapján területi referensként közvetlenül is kapcsolatot tartanak a betegjogi képviselőjükkel. A betegjogi képviselő napi telefonkapcsolatban áll területi referensével, aki biztosítja a betegjogi képviselő munkáját érintő fontos információk átadását.
A betegjogi képviselők ugyanakkor kifogásolják a Koordinátori Tanács (KT) működésének időszakosságát, és azt, hogy többször többen kértek állásfoglalást a Tanácstól, de nem kaptak választ. "Minden beszámolómhoz - nyilatkozik egy Somogy megyei betegjogi képviselő -, amelyet a KT bekért, írtam javaslatot, szakmai kérést, kérdést, soha nem reflektáltak rá". A betegjogi képviselők kevésnek tartják az országos tapasztalatok alapján kialakított állásfoglalást, iránymutatást, szakmai munkájukat illetően. Borsod megyei betegjogi képviselők sérelmezik, hogy pl. ígéret ellenére nem kapták meg az országos összefoglalót a betegjogi képviselők 2001. évi munkájáról, ami pl. segítséget adott volna a saját és az országos tapasztalatok összevetésére.
A Borsod megyei betegjogi képviselők álláspontja szerint a nagy földrajzi távolság miatt a Koordinációs Tanács a napi problémák megoldásában nem tud segítségükre lenni, így a munkát szakmai állásfoglalások és értekezletek szervezésével segítik. A Koordinációs Tanáccsal való kapcsolat az országos értekezleten való részvétellel és a koordinátori tagon keresztül valósult meg, ez utóbbi többször beszámoltató jellegű találkozás volt.
A Koordinációs Tanácsnak a továbbképzés, szakmai tanácsadás feladatát kellene ellátnia, azonban ez nem igazán valósul meg. Az Etikai kódex összeállítását is kérték, a mai napig az ügyben előrelépés nem történt. A kapcsolattartás a konkrétan jelentkező esetekben körülményes, ugyanakkor a felmerülő problémákat helyileg, lehetőleg azonnal kell megoldani. A levelezés, a válaszadás hosszabbítja az elintézési időt, amely sok esetben nem is valósítható meg.
A kritikák mellett a betegjogi képviselők véleménye szerint a Koordinátori Tanács erőfeszítései fontosak a jelen betegjogi képviselői jogintézmény működtetésében.
A betegjogi képviselőktől kapott tájékoztatás alapján országosan elmondható, hogy az egészségügyi törvényben biztosított betegjogok közül a leggyakrabban az emberi méltósághoz való joggal, a tájékoztatáshoz való joggal és az egészségügyi dokumentáció megismerésének a jogával összefüggésben érkeznek panaszok a betegjogi képviselőkhöz. A legtipikusabb betegjogokat érintő esetek dominánsan az orvos-beteg kapcsolat nem megfelelő kialakítására vezethető vissza. Jellemző, hogy az ún. "visszatérő" osztályokkal szemben megfogalmazott panaszok anonimek, a betegek félnek az esetleges retorzióktól.
A legtipikusabb és leggyakoribb panaszok közé sorolható az egészségügyi törvényben biztosított emberi méltósághoz való jog megsértése. Az ezzel összefüggésbe hozható panaszok zömében az indokolatlan, túlzott várakoztatást, a durva megalázó hangnemet, bánásmódot, és a vizsgálatok alkalmával elszenvedett szeméremsértést sérelmezik a betegek.
Állandó visszatérő probléma, hogy a betegek úgy érzik indokolatlanul sokat kell várakozniuk, s a legtöbb esetben ez nem pénz, hanem szervezés kérdése. A szakellátás területén leginkább a hosszú várakozással, a betegek szervezetlen vizsgálatra hívásával, a szakorvosok kevés létszámával, illetve a felületes vizsgálatokkal kapcsolatban vannak észrevételek.
A panaszosok csaknem kivétel nélkül sérelmezik azt, hogy nem részesülnek tiszteletteljes bánásmódban. Az emberi méltósághoz való jog sérül a nem megfelelő hangnem alkalmazásakor. Gyakoriak orvos/ápoló részéről tapasztalt sértő, megalázó, durva hangnem miatti panaszok.
Az emberi méltósághoz való jog megsértésének egyik tipikus esetköre a szeméremérzet megsértése. Ezekben az esetekben felmerül az orvosi titoktartáshoz való jog sérelme is. Gyakori a mások előtt való levetkőztetés olyankor is, amikor az megfelelően megoldható lenne, valamint a beteg vizsgálatakor jelen vannak olyan személyek is, akik jelenlétét a beteg állapota szakmailag nem teszi indokolttá.
A munkaképesség csökkenés mértékének megállapítása során a különböző bizottságok esetében, az "egyszemélyes bizottság"-ként működő orvos stílusát, magatartását, arrogáns viselkedését gyakran kifogásolják a betegek. Egyszerűen megalázónak tartják a "bizottságok" eljárását a vizsgálatok során. Ezt a jelenséget például a Veszprém megyei betegjogi képviselők az OOSZI Főigazgatója felé már jelezték, az illetékesek a problémát ismerik, ennek ellenére ezen a téren semmi változás nem tapasztalható.
A személyi szabadságot - ezen belül a mozgásszabadságot - korlátozó módszerek (eljárások) alkalmazása, illetve az erre irányuló intézkedések miatti panaszok a korlátozottan cselekvőképes pszichiátriai betegeknél fordultak elő a leggyakrabban, mert jogaik gyakorlása a cselekvőképtelenekkel azonos megítélés alapján történik. Általános tapasztalat az is, hogy a pszichiátriai osztályokon végzett bírói szemlék teljesen formális jellegűek. A cselekvőképtelen és a korlátozottan cselekvőképes beteg között nem tesznek különbséget.(Pest megye)
Az emberi méltóság megsértése - utólag - soha nem bizonyítható. Tanúk általában nincsenek, a bizonyításbeli nehézségek az ilyen jellegű ügyek kimenetelét eleve kétségessé teszik. Többnyire az elutasító válasszal az ügy abbamarad, néhányan esetleg az Orvosi Kamarához fordulnak.
Az esetek sokfélesége mellett is megállapítható, hogy az emberi méltóság sérelme a betegek által a legnehezebben tolerálható jogsértés, mivel abban mindig a nem megfelelő emberi hozzáállás és a bizalmi viszony hiánya nyilvánul meg. Ezekben az esetekben az egészségügy közismerten nehéz anyagi helyzetére való hivatkozás sem állja meg a helyét. 
A tájékoztatáshoz való joggal kapcsolatosan a betegek különösen azt sérelmezik, hogy az egyes beavatkozások megkezdése előtti tájékoztatás nem megfelelő, csak aláíratják velük a beleegyező nyilatkozatot. Gyakori panasz az is, hogy elszemélytelenedett az orvos-beteg kapcsolat, hiányolják a felvilágosító jellegű személyes beszélgetést (pl. műtétek előtt). Rendszerint a betegek nem kapnak tájékoztatást a vizsgálatok eredményéről sem.
Egy betegjogokkal foglalkozó fórumon a tájékoztatás hiányát még háziorvosok is panaszolták: nincs jelentési kötelezettsége a háziorvos felé annak a kórházi osztálynak, ahol a beküldő háziorvos betege elhunyt.
A tájékoztatási kötelezettség elmulasztása sok panaszt okoz, de az orvos létszám az alaposabb, személyre szabott tájékoztatáshoz szinte sehol nem elegendő. Az orvosok erre való hivatkozása alapos.
A kommunikációs zavar, a tájékoztatás hiánya a gyógykezelés teljes időtartamában jellemző probléma. Nincs kommunikáció a beteg és a szolgáltató között, nem tekintik partnernek a beteget. Sok per elkerülhető lenne, ha elsősorban az orvos szánna időt betegére.
A tájékoztatáshoz való joggal szinte együtt jelentkeznek az egészségügyi dokumentáció megismerésének jogával összefüggésben a panaszok. A betegek gyakran a betegjogi képviselőkön keresztül kérik az egészségügyi dokumentáció másolatának beszerezését.
Az egészségügyi dokumentáció megismerését, hozzáférését az egészségügyi törvény biztosítja, ennek ellenére gyakori jelenség, ha a beteg kéri a dokumentációt, nem szívesen biztosítják a másolat kiadását. A dokumentációhoz való hozzáférés megnehezítésének oka az lehet, hogy a kiadás megtagadásával ki lehet védeni az ellátással kapcsolatos esetleges jogi következményeket.
Jelentős számban fordultak panaszosok a betegjogi képviselőkhöz az egészségügyi ellátáshoz való jog sérelmével. Panaszként jelentkezik az egészségügyi szolgáltatók személyi és tárgyi működési feltételeinek helyenkénti elégtelensége. Az egészségügyi ellátást megelőző hosszadalmas várakozási idő általános panasz, különösen a szanatóriumi ellátás, illetve a reumatológiai és bőrgyógyászati ellátás területén.
Az egészségügyi ellátáshoz való jog sérül, amikor a fogadott orvos helyett, annak felügyelete mellett ugyan, de egy másik orvos, vagy gyakornok operálja meg a beteget, amelyről utólag, a csak a zárójelentésből értesül a panaszos.
Az önrendelkezési jog a gyakorlatban a megfelelő ismeretek hiánya miatt mindkét fél – beteg és szolgáltató – esetében hiányosan valósul meg.
A beleegyező nyilatkozatok nagy része alakilag nem felelt meg a követelményeknek, a beteg aláírása mellett kifogásolható módon nem tartalmazzák a felvevő orvosnak, illetve a felvilágosító orvosnak az aláírását, és a dátumot sem. Több ízben felmerült, hogy a beteg tájékoztatás nélkül írta alá a felvételhez és gyógykezeléshez, valamint az ápolásához szükséges beleegyező nyilatkozatokat.
Elég sok a nem betegjogi képviselő hatáskörébe tartozó panasz is, pl. OOSZI által megállapított munkaképesség csökkenés mértékének a sérelme, szociális, anyagi problémák, kártérítési igények. A legtöbb ember csupán tájékoztatást szeretne kapni az egészségbiztosítási, nyugdíjbiztosítási vagy fogyatékossági ügyében.
Az alapellátásban a keresőképtelenség felülvizsgálatával, illetve az útiköltség térítési utalvány kiállításával kapcsolatos panaszok fordulnak elő leginkább. Emellett gyakori a panasz a térítésköteles fogorvosi ellátással kapcsoltban is, pl. nyugtaadási kötelezettség be nem tartása.
Gyakran fordul még elő, hogy Hepatitis-C vírussal fertőzött betegek vagy hozzátartozóik a kártérítés lehetőségei felől érdeklődnek. Szeretnék megtudni, hogy a sajtóban beharangozott kártérítéshez hogyan juthatnak hozzá. 
A táppénzzel, leszázalékolással és fogyatékossági támogatással összefüggő panaszok általában nem tartoznak a betegjogi képviselők hatáskörébe, de ennek ellenére az egyik leggyakrabban - talán számszerűségében is - előforduló panasz. A betegek nem értik és általában nem értenek egyet a leszázalékolás mértékével, a munkaképesség csökkenés megállapításával kapcsolatos eljárásokkal, ami sok esetben megalapozottnak tűnik.
Az esetek kb. felét kitevő orvos-szakmai panaszokkal kapcsolatban a beteg, illetve a hozzátartozó szinte mindig elutasító választ kap a szolgáltatótól. Peresítésre ritkábban kerül sor, inkább az Orvosi Kamara Szakmai Bizottságaihoz fordulnak a panaszosok. A kórházi orvosok szakmai munkája ellen felmerülő leggyakoribb kifogások a helytelen diagnózis felállítása, illetve a sebészeti, és a nőgyógyászati kezeléssel kapcsolatos panaszok, a felületesen végzett kivizsgálások, műtétek és gyógykezelések alatt fellépő súlyos szövődmények miatt fordulnak elő.
A betegjogi képviselők vizsgálati tapasztalatai alapján általánosságban elmondható, hogy az intézményvezetők a vizsgálat során segítőkészek, és együttműködők. A vizsgálat az egészségügyi szolgáltatónál a panaszos bevonásával, főorvosi - vezetői szinten történik. Ezzel szemben a szakdolgozók és az orvosok csak nehézkesen, gyakran csak a felettes vezető felszólítására működnek együtt egy-egy panasz kivizsgálásánál. Általános tapasztalat, hogy az intézményvezetők a betegjogi képviselő észrevételeit kedvezően fogadják, a jobbítási szándékkal tett javaslatokat elfogadják, az ezzel kapcsolatos hatáskörükbe tartozó intézkedéseket megteszik.
Az egyik Somogy megyei betegjogi képviselő legfőbb eredményének azt tekintette, hogy hosszabb idő óta minden panaszos ügyében az érintettekkel időveszteség nélkül, gyakran a formalitásokat mellőzve tud beszélni, ritkábban kell írásos beadványban fordulni az illetékes orvoshoz, szakdolgozóhoz. A dolgozók maguk is érdekeltté váltak betegjogi kérdésekben, a leghasznosabb beszélgetések akkor alakulnak ki e témában, amikor nem egy konkrét panasz, hanem egy-egy általuk felvetett eset kapcsán lehet állásfoglalást kialakítani.
A Veszprém megyei betegjogi képviselők vizsgálati tapasztalatai vegyesek: intézményenként eltérőek, és lényegében az intézmény-vezetésének a betegjogi képviselethez való hozzáállását tükrözik. Tapasztalataik szerint a panasz-kivizsgálások során a válaszadásra rendelkezésre álló 10 napos határidő be nem tartása általánosan jellemző, továbbá az is, hogy az intézmény vezetője ezen írásbeli panaszokra adott válaszában erősen formális választ ad, amely nem utal arra, hogy ténylegesen történt-e részéről vizsgálódás. A beteg számára igazat adó válasz elenyészően kevés, feltételezhetően abból az okból, hogy a kórház tart a kártérítési perben való felhasználhatóságtól. Az esetek többségében a szolgáltatók a panasz-eljárást csak egy permegelőző szűrőnek tartják, és ekként is kezelik. Emiatt a vizsgálat lezárásának eredménye a panaszos számára az esetek többségében nem megnyugtató, így növekszik a Közvetítői Tanácshoz irányított panaszügyek száma.
A betegjogi képviselők vizsgálati gyakorlatában nyomon követhető az a tendencia, hogy növekszik azoknak az eseteknek a száma, amikor sikerül az orvos-beteg, intézmény-beteg között békés, kompromisszumos megoldást létrehozni.
Összességében a betegjogi képviselők munkájukat eredményesnek tartják. Az eredmény leginkább talán azzal magyarázható, hogy a betegjogi képviselők "jelen vannak" az egészségügyi ellátás alatt, s ez már némi biztosíték az intézeti dolgozók fokozottabb odafigyelésére.
Ami az eredménytelenségi oldalt illeti, az elsődlegesen az intézetek anyagi és tárgyi feltételrendszer hiányosságával magyarázható.
A Borsod megyei betegjogi képviselők szerint az eredménytelenség egyik oka az, hogy a megkeresett orvosok a panasz jogosságát objektíven csak szóban véleményezik, ezt esetleg a panaszos számára is elmondják, de már ugyanezt a betegjogi képviselő részére írásban nem teszik meg, így a panasz jogosságának a bizonyítása a panaszos elmondására korlátozódik. Szinte egyetlen esetben sincs az orvosi dokumentációban mulasztásra utaló feljegyzés, még akkor sem, ha a későbbiekben a panasz jogossága beigazolódik.
Eredménytelennek ítélik a betegjogi képviselők az egészségügyi dolgozók irányába történő betegjogokról szóló tájékoztatást. Kórházanként ez változó, van olyan hely, ahol minden - a betegjogot érintő - kérdésben kikérik a betegjogi képviselők véleményét, míg más kórház igazgatójának álláspontja szerint a betegjogokról csak a kórház jogásza tarthat előadást.
A Hajdú megyei betegjogi képviselők magát a betegjogi érdekképviseletet - jogilag is szabályozott formában - már eleve kiemelkedő jelentőségűnek tartják. Az a támasz, amit a kiszolgáltatott helyzetben lévő betegnek nyújtani tudnak, önbizalmat és bizalmat ébreszt a betegben, és bátrabban mer élni saját jogaival, de ugyanakkor még partnerévé is válhat - saját sorsát illetően - az orvosnak. A betegjogi képviselő munkájának igazi eredményességét az jelzi, amikor már nemcsak a betegek, hanem az orvosok is "elfogadják" és igényt tartanak ismereteire egy-egy beteg speciális élethelyzetében, megelőzve ezzel számos későbbi konfliktust, jogi procedúrát. Itt már a betegjogi képviselő és az orvos együtt segítenek a rászoruló betegnek, mindenki a maga eszközeivel. E folyamat egy ideje elkezdődött, s úgy érzik, hogy a megyében folytatódni is fog.
A betegek a kihelyezett tájékoztató anyagok segítségével egyre inkább kezdenek érdeklődni lehetőségeiket, jogaikat illetően. Ez pozitívum. Igényeiket, elvárásaikat, kérdéseiket gyakran saját maguk is megfogalmazzák. Megismerték a betegjogi képviselői intézményt és élnek a lehetőséggel sokszor személyesen, telefonon megkeresve kérnek tájékoztatást. Ugyanakkor sok az anonim megkeresés, amely még problémákra utal. Ha név, adatok nélkül lehet(ne) eljárni – még mindig inkább ezt a megoldást szeretnék választani.
A betegjogi képviselő igen sok esetben oldani tudja a konfliktust, sőt szakmai ismereteivel, empátiás készségével a konfliktusos helyzetet eredményesen meg tudja szüntetni. A panaszok kivizsgálásánál elsődleges cél, hogy az amúgy is megbomlott bizalmi viszonyt megpróbálják helyreállítani úgy, hogy közvetítenek a betegek és az egészségügyi dolgozó között a probléma közös megoldásának érdekében. 
A működés során tapasztal nehézségek, a betegjogi képviselők visszajelzései szerint abból is adódnak, hogy hiányzik a munkájukhoz szükséges szakmai és jogi háttér. Az ÁNTSZ-szel való bizonytalan kapcsolódás olykor a működés rovására megy. Az eltelt évek munkája során felgyűlt panaszok adatai szétszórtan, viszonylag védetlenül, bizonytalan helyeken találhatók meg. Ezek az adatok így tudományos feldolgozásra, a betegjogi képviselőknek a panaszt követő cselekvési sorozatának megítélésére nem használhatók. Az ügyek intézésére, az adminisztratív teendők ellátására nincsenek egységes irányelvek megfogalmazva.
A Fővárosi betegjogi képviselők számára (13-an vannak) a betegjogi képviselet egyik legnagyobb korlátja, hogy nincs élő operatív, rendszeres irányítás, központ. (Levelezési cím, telefon, fax, felelős háttér).
Az alapellátást, a járóbeteg-szakellátást és fekvőbeteg ellátást is figyelembe véve, a betegjogi képviselők túl nagynak tartják az ellátandó területüket és ehhez nagyon kevésnek az óraszámot. A betegjogi képviselőnek meg kell oldaniuk az egészségi állapotuk miatt akadályoztatott betegek személyes felkeresését is. Ezt pedig csak ügyfélfogadási idejükön túl tudják megtenni. Az egyik Pest megyei betegjogi képviselő úgy ítéli meg, hogy mindaddig, amíg a betegjogi képviselők nem főállásban dolgoznak, ezt a munkát nem lehet jobban, hatékonyabban megszervezni.
Sok problémát okoz, hogy a panaszosok jelentős része nincs tisztában a betegjogi képviselő feladat- és hatáskörével. Nincsenek térítésmentes betegjogi tájékoztató kiadványok, szóróanyagok, amelyeket a betegjogi képviselők elhelyezhetnének a kórházakban, és így a betegek tájékoztatást kaphatnánk a betegjogokról, a betegjogi képviselők által nyújtható segítségről. Korlátot jelent az is, hogy a betegek sokszor nem tudják, hogy mivel, és hogyan lehet a betegjogi képviselőkhöz fordulni, miben tudnak neki segíteni. A panaszosok felkeresik a betegjogi képviselőt, de a betegjogi meghatalmazást már visszautasítják, vagy a hozzátartozói megkeresés esetén a beteg nem hatalmazza meg hozzátartozóját arra, hogy eljárását kezdeményezzen a betegjogi képviselőnél.
Hátráltató tényezőnek tartja egy Komárom megyei betegjogi képviselő azt, hogy a közvetítői eljárás bevezetéséről, a rendszer működéséről, illetve annak késedelméről nem kaptak naprakész és pontos információt.
Nehézség, illetve korlát lehet bizonyos esetekben a betegek számára az, hogy a szolgáltató által a fogadóóra megtartására kijelölt hely egy központi helye a kórháznak, ahová nem szívesen jönnek a betegek. Ezért a betegjogi képviselőnek lehetőséget kell teremtenie a főmunkahelyén történő találkozásra is. Ebből kifolyólag az ügyintézés gyakran a főállás terhére történik.
Általános tapasztalat, hogy az intézményekben eltöltött – általában - 1 óra kevés. Egy ügyfél problémáinak felvétele kb. fél és egy órát vesz igénybe. A betegjogi képviselőknek a kórházakba való eljutás sok időbe telik a nagy távolságok miatt. Az idő szűkössége miatt kevesebb idő és lehetőség jut a kórházi dolgozók tájékoztatására. (Ilyenkor figyelemmel kell lenni a dolgozók  munkabeosztására is.)
A Nógrád megyei betegjogi képviselő úgy véli, hogy a betegek nagy száma, a halálozások aránya a finanszírozási kérdések sürgős megoldását igénylik. Ilyen feltételek mellett természetesen egyre nehezebb biztosítani, vagy akár "számon kérni" az egyes betegjogok megtartását, érvényesülését. Ellentétek feszülhetnek egymásnak, ahol már nem kerül szóba (vagy egyre ritkábban), hogy a beteg-orvos kapcsolata alapvetően bizalmi kapcsolaton alapuló, sok intimitást tartalmazó viszony. És ez a kérdés problémaként merül föl már az alapellátásban is.
A Pszichiátriai Osztály munkája, az itt érvényesíthető betegjogok speciális területet jelentenek, a betegjogok érvényesítését gyakran orvos-szakmai indokokkal akadályozzák. A gyógyító munka terepe és formája is szerteágazó, kórházon belül fekvő- és ambuláns betegellátás, gyermek- és felnőtt pszichiátriai szakrendelés a városban, rehabilitációs bentlakásos, illetve nappali kórházi rendszerű ellátás a városon kívül - nemcsak a gyógyítás, hanem a betegjogok érvényesítése szempontjából is sokrétű. (Somogy megye)
A betegjogi képviselő munkáját nehezítő tényező a betegek többségének attól való félelme, ha panaszt tesznek ez a későbbiekben, újabb gyógykezelés esetén hátrányt jelent számukra, továbbá az orvosok közül még sokan úgy gondolják a betegjogi képviselet csak formaság.
A Veszprém megyei betegjogi képviselők működésük során nehézségként tapasztalták, hogy a megbízási szerződés szerint a kórházakban eltöltött idő ágyszám-arányosan van elosztva, így a kis kórházakra heti másfél óra esik, ami ezeken a helyeken szinte a betegjogi képviselet értelmét kérdőjelezi meg. Mindenesetre felvetődik a lehetőség, hogy a megyei kórházban, ahol a legtöbb értelmét látnák a képviseletnek, több időt kellene eltölteni, és a kis kórházakban meg lehetne szüntetni a heti rendszerességgel megtartott félfogadást, mivel ezeken a helyeken gyakorlatilag alig keresik fel a betegjogi képviselőt.
A tárgyi körülmények szűkösek, bizonytalanok, intézményenként változóak. A betegjogi képviselő elhelyezése sem megoldott mindenhol. Van olyan intézmény, ahol a fogadóórán a helyiséget más is használja. Nem ritka az olyan elhelyezés, ahová a betegek már eleve nem mennek szívesen. Gyakran jelölik ki a fogadóóra helyét az igazgatósági épületben a főigazgató, illetve az igazgatói titkárság mellett, vagy éppen az ápolási igazgató szobáját jelölték ki fogadó helyiségnek. Saját használatú számítógép általában nincs, így általános jelenség, hogy a betegjogi képviselők az otthoni, esetleg a munkahelyi számítógépüket, nyomtatójukat használják. A kórházak által felajánlott számítógép használata adatvédelmi problémákat is felvet, ugyanis a panaszok fele személyes, de az egészségügyi adatok védelme is indokolja a fokozott körültekintést. Szinte sehol sem megoldott a betegjogi képviselők munkája során keletkezett dokumentációk archiválása. Az adatvédelemhez szükséges tárgyi feltételek nem mindenütt állnak rendelkezésre.
A telefon használatának lehetősége is intézményenként különböző. A legtöbb helyen az intézmény csak kódolt telefonvonalat biztosít, ami jelentősen akadályozza az elérhetőséget. Jellemzően a betegjogi képviselők saját mobil telefonjaikat használják.
A betegjogi képviselők rossznak ítélik meg a tárgyi körülményeket. Annak ellenére, hogy az ÁNTSZ a költségvetésében biztosított teljes összeget kifizeti a betegjogi képviselőknek, azt a tárgyi feltételek biztosítására nem tartják elegendőnek.
Ugyanakkor akad olyan hely, ahol pl. a megbízást adó megyei ÁNTSZ a feltételeket maximálisan biztosítja, vagy az ÁNTSZ-szel kötött szerződés alapján a betegjogi képviselő maga biztosítja a tárgyi körülményeket.
Példaként említhető, hogy az ÁNTSZ Jász-Nagykun-Szolnok Megyei Intézetének Igazgatási Osztályán a betegjogi képviselő részére külön irodahelyiséget alakítottak ki. A panaszügyben keletkezett dokumentumok tárolása az irodahelyiség zárható irattartó szekrényében történik. A betegjogi képviselő adminisztrációs tevékenysége során saját iktatókönyvet használ. A munkavégzéséhez csak általa használt hordozható számítógépet biztosítottak.
A betegjogi képviselők díjazásának mértéke megyénként teljesen eltérő, ennek többek között az az oka, hogy a megbízási szerződésben megállapított munkaidőhöz igazodik. A munkadíj megállapítását befolyásolja az is, hogy a betegjogi képviselő megbízatását mellékállásban, avagy főállásban végzi-e, ennek következtében a díjazás bruttó 30.000.-Ft-tól bruttó 150.000.-Ft-ig terjed.
Az egyik betegjogi képviselő arról számolt be (Borsod megye), hogy a betegjogi képviselői munkát mellékállásban végzi, ezért a járulékos költségek a bérét nem terhelik. Azonban ez a jövedelem a költségek levonása után (adó, járulék, útiköltség, továbbképzés, postaköltség, adminisztrációs költség stb.) igen szerény. Ha autót használna (amivel jelenleg nem rendelkezik), még kevesebb összeg maradna. Ugyancsak Borsodból egy másik betegjogi képviselő főállásban, vállalkozóként végzi ugyanezt a tevékenységet, neki a megbízási díja már 100.000 Ft havonta. Ennek járulék vonzata (adó, nyugdíj, egészségbiztosítás stb.) havonta kb. 35.000 Ft. Az útiköltség levonásával (vidéki kórházak, továbbképzések) nettó 60.000 Ft az ebből származó jövedelem.
Az egyik Somogy megyei betegjogi képviselő arról számolt be, hogy vállalkozóként heti öt napot dolgozik, így számla ellenében bruttó 128.000 Ft-ot kap havonta. Ennek kell fedezni az összes költséget, a munkabért és járulékait, a továbbképzéseket, illetve a szakirodalom beszerzését is. Igaz minden évben ígéretet kaptak, hogy rendezni fogják a státuszukat, illetve az illetményüket. Eleve elfogadhatatlannak tartja, hogy vállalkozóként kell ezt a munkát végezni.
Egy Pest megyei betegjogi képviselő sommásan úgy jellemezte ezt a helyzetet, hogy a szerződéses munkaviszonyban nyújtott bérezés rendkívül kedvezőtlen, megalázóan alacsony.
Vizsgálat megállapításai:
Az egészségügyről szóló 1997. évi CLIV. törvény deklarálja az egészségügyi ellátás során a betegeket megillető betegjogokat. Az egészségügyi törvény ezeket a jogokat nem csak, tartalommal kitöltve, taxatív sorolja fel, hanem azok érvényesítése szempontjából több garanciális szabályt is tartalmaz, széles skáláját adva a betegjogok érvényesítésének lehetőségei tekintetében. A törvény az egészségügyi szolgáltató kötelezettségévé teszi a betegjogokról, az intézményi házirendről való tájékoztatást. A beteget egészségi állapotától függően az intézménybe való felvételekor, illetve ellátása előtt az egészségügyi szolgáltatónak részletesen tájékoztatnia kell a betegjogokról, azok érvényesítésének lehetőségéről. Ugyancsak a betegjogok érvényesítésének egyik eszköze a törvény által a beteg részére biztosított, az ellátásával kapcsolatban észlelt jogainak sérelmével kapcsolatos ún. panaszjog. A törvény részletesen szabályozza a panaszok kivizsgálására irányuló eljárást, az egészségügyi szolgáltató kötelezettségévé teszi a panasznak meghatározott határidőn belül történő kivizsgálását, és a beteg tájékoztatását vizsgálatának eredményéről. De ezen kívül panaszbejelentést lehet tenni a kórház etikai bizottságánál, és az Orvosi Kamara etikai bizottságánál is, avagy az ÁNTSZ-nél. Kiemelkedő jogintézmény az egészségügyi szolgáltató és a beteg közötti jogvita peren kívüli rendezésére létrehozott közvetítő tanács jogintézményének a bevezetése. Az egészségügyi ellátás során a betegek jogainak, avagy az orvos-szakma szabályainak súlyos megszegése esetén a bírósági út is nyitva áll a betegek előtt.
A betegjogok érvényesítésének jogintézményei között külön nevesíti a törvény a betegjogi képviselő jogintézményét, amelyről bátran mondhatjuk, hogy mérföldkő a magyar egészségügyben, mégpedig azért, mert szemben az előbb felsorolt jogintézményekkel, amelyek mindig konkrét, személyhez kötött panasz kivizsgálására szorítkoznak, a betegjogi képviselők mozgástere, és feladata ennél lényegesen szélesebb skálán mozog.
Az egészségügyi törvény betegjogi képviselő jogintézményéhez fűzött indokolása is híven tükrözi azt a jogalkotói szándékot, amely az egészségügyi ellátás során kiemelkedő szerepet biztosít a betegjogok érvényesítésének, és nem csak a betegek oldaláról, hanem szolgáltató számára is.
A betegek jogaik megsértése vagy annak veszélye esetén személyesen is eljárhatnak, azonban a jogalkotó az egészségügyi jogviszony sajátos jellegére való tekintettel a betegek jogai érvényesítésének segítésére egy külön jogintézményt, a betegjogi képviselő jogintézményét hozta létre.
A törvény szerint a betegjogi képviselő feladata a betegek jogainak védelme, a betegek jogainak a betegekkel való megismertetése, és a betegek segítése jogaik érvényesítésében. Ennek keretében a betegjogi képviselő legfőbb jogosítványa, hogy a beteg meghatalmazása alapján - a meghatalmazás keretei között - panaszt tehet az egészségügyi szolgáltatónál, a fenntartónál, illetőleg egyes hatósági eljárásokat a beteg felhatalmazása alapján megindíthat, és ennek során intézkedhet a beteg megfelelő képviseletéről. A betegjogi képviselő fontos feladata, hogy rendszeresen tájékoztassa az egészségügyi dolgozókat a betegjogokra vonatkozó szabályokról, és azoknak az adott intézményben való érvényesüléséről.
A betegjogi képviselő azon túlmenően, hogy egyes meghatározott esetekben segíti a betegeket jogaik érvényesítésében, a betegjogokkal kapcsolatos, az egészségügyi szolgáltató működésében általánosan megnyilvánuló jogsértő gyakorlat esetén jogosult arra, hogy ezzel kapcsolatban felhívja ezekre a hiányosságokra az intézmény vezetőinek, illetve a fenntartónak a figyelmét. A felhívás eredménytelensége esetén a képviselő intézkedés végett az illetékes hatósághoz fordulhat.
A betegjogi képviselő feladata, hogy az életkoruk, testi vagy szellemi fogyatékosságuk, egészségi állapotuk, illetve szociális helyzetük miatt jogaik érvényesítésében akadályozott személyek jogainak védelmét kiemelten kezelje.
Ahhoz, hogy a betegjogi képviselő előzőekben felsorolt feladatait megfelelő módon tudja teljesíteni, szükséges, hogy jogállása szerint a hatáskörébe tartozó egészségügyi szolgáltatótól független legyen. Ennek érdekében a törvény szerint a betegjogi képviselő olyan köztisztviselő, aki tevékenységét az ÁNTSZ megyei intézetének szervezeti keretei között látja el. Fontos garanciális szabály, hogy a betegjogi képviselő a hatáskörébe tartozó egészségügyi intézménnyel nem állhat semmilyen munkavégzésre irányuló jogviszonyban.
A törvény az ellátást nyújtó egészségügyi szolgáltató kötelezettségeként fogalmazza meg azt, hogy a betegjogokról nyújtott tájékoztatása körében a beteget tájékoztatnia kell a betegjogi képviselőről, és biztosítani kell, hogy elérhetési módjáról tudomást szerezzenek. Ezen túlmenően a törvény az ellátást nyújtó egészségügyi szolgáltató kötelezettségévé teszi azt is, hogy betegjogi képviselő panaszaival érdemben foglalkozzon, javaslatait érdemben vizsgálja meg, és vizsgálatának eredményéről őt meghatározott időn belül tájékoztassa.
Az immár több mint két éve beindult intézmény működésével kapcsolatosan pozitív tapasztalatok jelennek meg. Mára elmondható, hogy az egészségügyi szolgáltatóknál a betegjogi képviselők jelenléte ismertté vált a betegek körében, mindazokkal a panaszokkal, amelyeket helyben lehet kezelni, a betegek felkeresik a betegjogi képviselőket. Ez a tendencia megmutatkozik az országgyűlési biztos gyakorlatában is, ugyanis a korábbi évekhez viszonyítva a betegjogi képviselő jogintézményének a gyakorlati életben való beindulásával párhuzamosan egyre kevesebb az olyan típusú beadvány, amelyet az országgyűlési biztos nem, vagy csak nagy nehézségek árán tudott vizsgálni. Ezek a panaszok többnyire helyi szinten jól kezelhetők, illetve megoldhatók. Ez a tapasztalat alátámasztja azt a tényt is, hogy a betegek bizalommal, és megelégedéssel fordulnak betegjogi képviselőikhez. A betegjogi képviselők működése óta nem érkezett olyan panasz az országgyűlési biztoshoz, amely a betegjogi képviselők munkáját, vagy az ügyükben megtett intézkedéseiket sérelmezte volna. Ennek folyományaként a panaszosok már valóban fajsúlyosabb problémákkal fordulnak az országgyűlési biztoshoz, amelyek gyakran akár az egész egészségügyet is érintő problémákra hívják fel a figyelmet. Meglepő tapasztalat azonban az is, hogy ez idáig még egyetlen betegjogi képviselő sem fordult az országgyűlési biztoshoz olyan esetben, amikor olyan problémával kellett szembe néznie, amely felvetheti az Alkotmányban biztosított alapvető jogok sérelmét, avagy a betegjogi képviselő korlátozott intézkedési lehetőségei miatt nincs módja a megfelelő intézkedés megtételére. Ilyen eset lehet, amikor egy probléma akár a jogszabály nem megfelelő voltára, vagy hiányára vezethető vissza, avagy éppen az ő intézkedésének a nem megfelelő végrehajtása, illetve annak elmaradása okozza a sérelmet.
A betegjogi képviselők tapasztalatait összegezve megállapítható, hogy a betegjogok érvényesülése, az egészségügyi szolgáltatók hozzáállása már a betegjogi képviselő megjelenésekor pozitív irányú változást vett. Az a tapasztalat, hogy a szolgáltatók felelősségérzete ezen a területen fokozatosan erősödik. A kölcsönös együttműködés során kialakulónak látszik az a kapcsolatrendszer, amelyben a betegjogi képviselő konfliktusoldó képességével a „híd” szerepét töltheti be a szolgáltató és betege között.
A betegjogi képviselő jogintézményének mára kialakult gyakorlata számos hiányosságra, és ellentmondásra is rámutat. A törvény indokolása is egyértelműen kifejezi azt az igényt, amelyet a betegjogi képviselők is megfogalmaztak, nevezetesen „Ahhoz, hogy a betegjogi képviselő feladatait megfelelő módon tudja teljesíteni, szükséges, hogy jogállása szerint a hatáskörébe tartozó egészségügyi szolgáltatótól független legyen. Ennek érdekében a törvény szerint a betegjogi képviselő olyan köztisztviselő, aki tevékenységét az ÁNTSZ megyei intézetének szervezeti keretei között látja el.” Ezzel a kívánalommal, és a feladat természetével ellentétes az a helyzet, hogy a betegjogi képviselők fő-, illetve mellékállású vállalkozókként látják el közfeladatukat, országos szinten tapasztalható, szélsőségesen változó megbízási díj fejében. A betegjogi képviselők rendezetlen státusa miatt a vállalkozói megbízási jogviszony - amely eleve profit orientál tevékenységet feltételez -, nemhogy nemkívánatos, hanem a feladat természetével is ellentétes. A betegjogi képviselői munkakör pályázat útján tölthető be. Betegjogi képviselő pedig csak az a felsőfokú végzettségű, büntetlen előéletű személy lehet, aki a betegjogi képviselő jogállásáról és az eljárására vonatkozó szabályokról szóló 77/1999. (XII. 29.) EüM rendelet mellékletében meghatározott tanfolyamot sikeresen elvégezte. Szigorú összeférhetetlenségi szabályok miatt a keresetkiegészítés lehetőségei is erősen korlátozottak.
A betegjogi képviselői munka hatékonysága - a feltételek biztosítása mellett - az érdemi munkára rendelkezésre álló időnek is függvénye, amelyet a megbízási szerződésben rögzítenek. Ennek megfelelően a „munkaidő” tartamát erősen befolyásolja az a körülmény, hogy a betegjogi képviselő fő-, illetve mellékállásban végzi-e a tevékenységet. A betegjogi képviselő idejének nagy részét, a beteg elvi panaszainak meghallgatása jelenti (nagyon sok a pszichiátriai osztályon ápolt panaszos). Ezzel szemben a munka természete megkívánja, hogy a bonyolultabb ügyekben, a panaszok korrekt kivizsgálása, illetve a valós tények felderítése érdekében több információt szerezzen be, ami időigényes utánjárással oldható meg. Gyakran kell a panaszbejelentés nyomán a kórházi osztályokon érintett vezetőkkel, orvosokkal és szakdolgozókkal személyes konzultációkat folytatni, az egészségügyi dokumentáció helyszíni áttekintése is időigényes tevékenység. Ezekben az esetekben a betegjogi képviselőnek mindenkor alkalmazkodnia kell a kórház és az érintett személyek munkarendjéhez (vizit, rendelés, ügyelet, távollét, stb.). Emiatt a betegjogi képviselőnek gyakran a megbízási szerződésben meghatározott időtartamot meghaladóan kell a kórházban tartózkodnia. Mivel a munka - jellege miatt - komoly energia-ráfordítást igényel, több betegjogi képviselő kifejezte abbéli igényét, hogy szívesen látnák el a megyei kórházban még nagyobb óraszámban, megfelelő díjazása mellett ezt a tevékenységet, ami a betegjogi képviselet intézményének nagyobb külső megbecsülését is eredményezné.
A tárgyi feltételek biztosítása is országos szinten nagyon változatos képet mutat. Általános problémát jelent az irattározás, ezen a téren nincsen egységes szabály, iránymutatás kidolgozva, nem beszélve arról, hogy a szabálytalan iratkezelés adatvédelmi problémákat is felvethet.
A képzési kötelezettségük is számos problémát vet fel, mert túlzott egészségügyi ismeretek elsajátítását teszik kötelezővé számukra. Súlyos problémaként vetették fel, hogy a 77/1999. (XII. 29.) EüM. rendelet értelmében központilag kötelezővé tett képzés szerint annak ellenére, hogy orvos-szakmai kérdések eldöntése nem tartozik a betegjogi képviselők hatáskörébe, a rendelet olyan szintű egészségügyi ismeretek elsajátítását teszi kötelezővé (pl. anatómia, kórtani alapismeretek, klinikai alapismeretek), amely a szakmailag felkészült, már tapasztalattal rendelkező betegjogi képviselőket kényszerít arra, hogy megbízatásukról lemondjanak.
A betegjogi képviselők felhívták a figyelmünket arra, hogy a nevükkel élve, vagy visszaélve más szervezetek is eljárnak az egészségügyi intézményekben, tisztázatlan jogkörrel, mint betegjogi képviselők lépnek fel, és ezzel megtévesztik a betegeket. Ennek következtében a betegek nem tudnak kiigazodni, hogy jogaik érvényesítése érdekében valójában ki jogosult eljárni.
Összegezve a vizsgálat eredményét megállapítható, hogy a betegjogi képviselőknek jó a kapcsolatuk a betegekkel, és az egészségügyi szolgáltatókkal is, munkájukat hasznosnak és eredményesnek ítélik. Számtalan problémával, megoldatlan kérdéssel küszködnek, ami a jogintézmény zavartalan működését, sőt létét is veszélyezteti.
Két és fél év eltelte és a rendszer felépítése és beüzemelése után már látható, hogy ez a munka komoly személyi és tárgyi feltételeket igényel. Azóta eltelt időben a megkeresések számában lényeges emelkedés tapasztalható. Miután a lakosság körében az elkövetkezendő időkben fog tudatosulni a rendszerhez való fordulás lehetősége, várhatóan ez a tendencia tovább fog emelkedni. Mivel a társadalomban meglévő, fontos szükségleteket kielégítő tevékenység végzéséről van szó, a tapasztalatokban gazdag, megfelelő minőségű munkaerő megtartása érdekében indokoltnak látszik státusuk átfogó rendezése, mivel a megbízási díj nem arányos a munka mennyiségével, minőségével és a vele járó felelősséggel. A kezdeti lelkesedés és kitartás után a nem megfelelő anyagi megbecsülés fogja e területről eltávolítani az elhivatott szakembereket, amelynek oka a vállalkozási szerződésre vezethető vissza. Természetesen ezen lehet változtatni, mert ha a díjazás és a dologi kiadások tekintetében nem történik mielőbb változtatás, elképzelhető, hogy a betegjogi képviseleti rendszer működésképtelenné válhat.
Az Alkotmányban biztosított lehető legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez való jogot – az egészségügyi ellátórendszer biztosításán túl – az egészségügyi törvényben deklarált betegjogok töltik ki tartalommal, amelyek érvényesítése terén a betegjogi képviselő jogintézményének kiemelkedő szerepe van. A vizsgálat tapasztalatai alapján alkotmányos jogokkal összefüggésbe hozható visszásságot nem tártam fel.
Az átfogó vizsgálat azonban lehetőséget nyújtott arra, hogy rávilágítson azokra az országos szinten tapasztalható hiányosságokra, és ellentmondásokra, amely a jogintézmény meggyökeresedését, további fejlődését lassítják, avagy akadályozzák. Mindezekre figyelemmel az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény 17. § (1) bekezdésének második fordulata alapján felhívom az Egészségügyi, Szociális és Családügyi Miniszter figyelmét, hogy 
vizsgálja felül a betegjogi képviselő jogintézményének működésében tapasztalható hiányosságokat és ellentmondásokat, és kiküszöbölésük érdekében tegye meg a szükséges intézkedéseket.

Budapest, 2003. június 12.

Lenkovics Barnabás

Melléklet:
•	Az egészségügyről szóló 1993. évi CLIX. törvény 
A betegjogi képviselő
30. § (1) A betegjogi képviselő a (2)-(5) bekezdésekben foglaltaknak megfelelően ellátja a betegek e törvényben meghatározott jogainak védelmét, és segíti őket e jogaik megismerésében és érvényesítésében.
(2) A betegjogi képviselő tevékenysége különösen az alábbiakat foglalja magában:
a) segíti a beteget az egészségügyi dokumentációhoz való hozzájutásban, azzal kapcsolatos megjegyzések, kérdések feltételében,
b) segít a betegnek panasza megfogalmazásában, kezdeményezheti annak kivizsgálását,
c) a beteg írásbeli meghatalmazása alapján panaszt tehet az egészségügyi intézmény vezetőjénél, fenntartójánál, illetve - a beteg gyógykezelésével összefüggő ügyekben - eljár az arra illetékes hatóságnál, és ennek során képviseli a beteget,
d) rendszeresen tájékoztatja az egészségügyi dolgozókat a betegjogokra vonatkozó szabályokról, azok változásáról, illetve a betegjogok érvényesüléséről az egészségügyi intézményben.
(3) A betegjogi képviselő egyedi ügyekben kizárólag a betegtől kapott meghatalmazás keretei között járhat el.
(4) A betegjogi képviselő a tevékenysége során az egészségügyi szolgáltató működésével kapcsolatban észlelt jogsértő gyakorlatra és egyéb hiányosságokra köteles felhívni a szolgáltató vezetőjének, illetve fenntartójának a figyelmét, és azok megszüntetésére javaslatot tesz. A felhívás eredménytelensége esetén a betegjogi képviselő jogosult az illetékes szervhez, illetve személyhez fordulni.
(5) A betegjogi képviselő kiemelten kezeli az életkoruk, testi vagy szellemi fogyatékosságuk, egészségi állapotuk, illetve társadalmi-szociális helyzetük miatt kiszolgáltatott helyzetben lévők betegjogi védelmét.
31. § (1) A betegjogi képviselő - az ellátás zavartalanságát nem veszélyeztetve - illetékességi körében jogosult:
a) az egészségügyi szolgáltató működési területére belépni,
b) a vonatkozó iratokba betekinteni,
c) az egészségügyben dolgozókhoz kérdést intézni.
(2) A betegjogi képviselő köteles a betegre vonatkozó orvosi titkot megtartani, és a beteg személyes adatait a vonatkozó jogszabályok szerint kezelni.
32. § (1) A betegjogi képviselő az ÁNTSZ megyei (fővárosi) intézetének szervezeti keretei között működik.
(2) A betegjogi képviselő nem állhat azzal az egészségügyi szolgáltatóval munkavégzésre irányuló jogviszonyban, amely az általa képviselendő betegek részére egészségügyi szolgáltatást nyújt.
33. § (1) Az egészségügyi szolgáltató biztosítja, hogy a betegek és hozzátartozóik a betegjogok képviseletét ellátó személy(ek) kilétét és elérésük módját megismerhessék.
(2) Az egészségügyi szolgáltató vezetője 10 munkanapon belül, a fenntartó 30 munkanapon belül - ha a fenntartó önkormányzati képviselő-testület vagy közgyűlés, a soron következő testületi ülésen - érdemben megvizsgálja a betegjogi képviselő észrevételeit és azzal kapcsolatos állásfoglalásáról őt tájékoztatja.
•	A betegjogi képviselő jogállásáról és az eljárására vonatkozó szabályokról szóló 77/1999. (XII. 29.) EüM rendelet
1. § E rendelet hatálya kiterjed
a) az egészségügyről szóló 1997. évi CLIV. törvény (a továbbiakban: Eütv.) 3. §-ának f) pontja szerinti egészségügyi szolgáltatóra, valamint
b) az Eütv. 30-33. §-a szerinti betegjogi képviselőre.
2. § (1) Betegjogi képviselő az a felsőfokú végzettséggel rendelkező büntetlen előéletű személy lehet - az 5/B. § (3)-(4) bekezdése, valamint a 6. § (3) bekezdése szerinti kivétellel - aki a mellékletben meghatározott tanfolyamot elvégezte és sikeres vizsgát tett.
(2) Az a személy, aki az egészségügyi szolgáltatónál betegjogi képviselő, képviselői tevékenysége alatt, és e tevékenység megszűnésétől számított két éven belül sem ugyanazon egészségügyi szolgáltatót, sem a beteget hatóság vagy egyéb szervezet előtt, illetve permegelőző eljárásban nem képviselheti, részükre jogi szolgáltatást nem nyújthat és tőlük ügyvédi megbízást nem fogadhat el.
(3) A (2) bekezdés szerinti rendelkezéseket
a) a betegjogi képviselő közeli hozzátartozójára,
b) a betegjogi képviselő személyes közreműködésével működő alapítványra, egyesületre, közhasznú társaságra, ügyvédi irodára,
c) olyan gazdasági társaságra, amelyben a betegjogi képviselő tag, vagy személyes közreműködéssel munkát végez
is alkalmazni kell.
3. § (1) A betegjogi képviselő - az Eütv.-ben meghatározott feladatai ellátása érdekében - munkavégzésre irányuló jogviszonyban áll az Állami Népegészségügyi és Tisztiorvosi Szolgálat (ÁNTSZ) megyei (fővárosi) intézetével (a továbbiakban: intézet). A betegjogi képviselői munkakör pályázat útján tölthető be.
(2) A fekvőbeteg-szakellátást végző egészségügyi szolgáltató a betegjogi képviselő részére a munka végzéséhez területén belül, megfelelő helyiséget biztosít, amely a betegek számára könnyen hozzáférhető és gondoskodik arról, hogy az intézmény területén belül a betegek számára megismerhető legyen a betegjogi képviselő személye és fogadóórája. Az alapellátást és a járóbeteg-szakellátást végző egészségügyi szolgáltató a betegek számára jól látható helyen kifüggeszti a betegjogi képviselő elérhetőségére vonatkozó adatokat.
(3) A betegjogi képviselő munkájához szükséges egyéb feltételeket az intézet biztosítja.
4. § (1) A betegjogi képviselő a munkavégzésre irányuló jogviszonyra vonatkozó szerződésében megállapított munkaidejének legalább 2/3-át az intézet illetékességi területén levő fekvőbeteg-szakellátást végző egészségügyi szolgáltatóknál tölti.
(2) A betegjogi képviselő az (1) bekezdés szerinti fekvőbeteg-szakellátást végző egészségügyi szolgáltatónál legalább heti egy napon személyesen is elérhető kell, hogy legyen.
(3) Az (1)-(2) bekezdésben foglaltakat azon egészségügyi szolgáltató telephelyére is kell alkalmazni, amely telephelyen legalább öt szakterületen működő fekvőbetegrészleg vagy egy klinika üzemel.
5. § (1) A betegjogi képviselő a beteg megkereséséről és az azt követő eljárásról, valamint intézkedéseiről részletes feljegyzést készít. A betegjogi képviselő tevékenysége során az adatvédelemre vonatkozó jogszabályokban foglaltaknak megfelelően jár el.
(2) Az a betegjogi képviselő, aki egyéb feladatkörében eljárva
a) betegjogi képviselői feladataival összefüggésben, vagy
b) általános ellenőrzési, felügyeleti jogkör gyakorlása során
az érintett egészségügyi szolgáltató felelősségét vizsgálja, illetve annak működését ellenőrzi, az adott ügyben betegjogi képviselőként nem járhat el.
(3) Az ÁNTSZ a betegjogi képviselőnek jogszabályban meghatározott feladatai tekintetében utasítást nem adhat.
5/A. § (1) Az országos tisztifőorvos Betegjogi Koordinátori Tanácsot (a továbbiakban: Tanács) hoz létre. A Tanács tagjainak száma legfeljebb 7 fő. A Tanács tagjait az országos tisztifőorvos kéri fel. A Tanács tagjaira egyebekben a betegjogi képviselőre vonatkozó szabályok irányadók.
(2) A Tanács
a) közreműködik a betegjogi képviseleti rendszer kialakításában,
b) részt vesz a betegjogi képviselők tevékenységének szakmai irányításában és ellenőrzésében,
c) koordinálja a betegjogi képviselők munkáját,
d) közreműködik a betegjogi képviselők képzésének és továbbképzésének megszervezésében,
e) a Magyar Orvosi Kamarával együttműködve elkészíti a betegjogi képviselők etikai kódexét,
f) részt vesz a 3. § szerinti pályázatok elbírálásában,
g) felkéri a vizsgáztatást végző személyeket, összeállítja és nyilvántartja a vizsgáztatók névjegyzékét,
h) dönt a 2. § szerinti tanfolyam elvégzése és vizsga letétele alóli mentesítésről, valamint
i) nyilvántartást vezet a betegjogi képviselőkről.
(3) A Tanács a vizsgáztatókat olyan személyek közül kéri fel, akik a vizsga tárgyköre szerinti területen felsőfokú oktatási intézményben oktatási gyakorlatot folytatnak.
(4) A Tanács az általa meghatározott ügyrend szerint működik.
5/B. § (1) A 2. § szerinti vizsga szervezését és lebonyolítását az ÁNTSZ Országos Tisztifőorvosi Hivatala végzi.
(2) A vizsgakövetelmény teljesítéséhez szükséges tananyagot a vizsga időpontja előtt legalább 30 nappal a vizsgázó rendelkezésére kell bocsátani.
(3) A főiskolai vagy egyetemi szintű egészségügyi alapképzésben szakképzettséget szerzett személy az egészségügyi és orvosetikai ismeretek tanfolyam és vizsga; a jogász, illetve az igazgatásszervező szakképzettséget szerzett személy a jogi ismeretek tanfolyam és vizsga vonatkozásában a tanfolyam elvégzése, valamint vizsga letétele alól mentesül.
(4) A mentesítés egyéb eseteiben a jelölt kérelmére, az általa elvégzett képzésről szóló igazolás alapján a Tanács dönt.
(5) Mentesítés a tanfolyam, illetve a vizsga egyes részelemeire is adható. A Tanács a mentesítés elbírálásánál a beszámítani kért képzés anyagát a mellékletben meghatározott szakmai követelményekkel veti össze.
6. § (1) Ez a rendelet - a (2) bekezdésben foglalt kivétellel - a kihirdetését követő 5. napon lép hatályba.
(2) A 4. § (2)-(3) bekezdései 2002. január 1-jén lépnek hatályba.
(3) Az a személy aki
a) a rendelet hatálybalépését megelőzően egészségügyi szolgáltatónál önkéntes betegjogi képviselő volt és ezt a tényt az egészségügyi szolgáltató vezetője igazolja, vagy
b) felsőfokú végzettséggel rendelkezik
2002. december 31-ig - a 2. § szerinti tanfolyam elvégzése és a vizsga letétele nélkül - betegjogi képviselőként működhet.
(4)-(6)
•	Melléklet a 77/1999. (XII. 29.) EüM rendelethez
A betegjogi képviselőre vonatkozó tanfolyam szakmai követelményei és a követelmények teljesítéséhez szükséges ismeretek
1. Szakmai követelmények
Használja az. egészségügyi jogi ismereteket, alkalmazza a jogszabályokat.
Átlátja az egészségügy rendszerét, az egészségügyi szolgáltatók működési elveit.
Jogi és etikai ismeretei alapján megfelelően képviseli a betegek érdekét.
Figyelemmel kíséri és a betegjogok érvényesülése szempontjából értékeli az egészségügyi szolgáltató működését.
Kölcsönösen együttműködő kapcsolatban áll a kórház vezetésével, az egészségügyi dolgozókkal és a betegekkel.
A beteg testi és lelki állapotának figyelembevételével a beteg által meghatározott keretek között, a beteg gyógyulásának elősegítése érdekében, pártatlanul és elfogulatlanul jár el.
Ismeri a szociális és a társadalombiztosítási intézményrendszert, azok feladatait, működésük alapelveit.
Tájékozott a szociális ellátások rendszerében, tanácsot tud adni az igénybe vehető ellátásokról.
Tájékozott a jogi felelősség alapelveiben, az egyes felelősségi formák elhatárolásában és érvényesítésében.
Empátiás készséggel rendelkezik a betegek és az egészségügyi dolgozók személye és jogai iránt.
Elfogadja, alkalmazza a titoktartási kötelezettséget, környezetében ösztönzi annak alkalmazását.
Tiszteletben tartja a kompetenciahatárokat, tudásával segíti a betegek és az egészségügyi dolgozók betegjogi, orvosjogi és etikai ismereteinek elmélyítését.
Tevékenységét írásban szakszerűen dokumentálja és értékeli, feladata ellátása érdekében folyamatosan továbbképzi magát.
2. A szakmai követelmények teljesítéséhez szükséges ismeretek
Jogi ismeretek:
Jogi alapismeretek.
Egészségügyi jogi ismeretek:
- egészségügyi jogforrási rendszer,
- az egészségügyi törvény és végrehajtási rendeletei, az egészségügyi törvényben szereplő különleges egészségügyi beavatkozások és kapcsolódó rendeletek ismerete (pl. asszisztált humán reprodukció, terhességmegszakítás, orvosbiológiai kutatások, szerv- és szövetátültetés, halottakkal kapcsolatos eljárás).
A betegek jogai, nemzetközi és európai dokumentumok.
Egészségügyi dolgozók jogai, kötelezettségei.
Speciális betegcsoportok (pszichiátriai betegek, gyermekek, fogyatékkal élők) jogai.
Járványügy, egészségügyi hatósági eljárások.
Egészségügyi adatkezelés, nyilvántartások, dokumentáció.
Egészségügyi felelősségi rendszerek, permegelőző eljárások, a panaszok kivizsgálásának lehetőségei, minőségbiztosítás.
Ágazati köztestületek, érdekvédelmi és civil szervezetek.
Az egészségügyi igazgatás szervezetrendszere és irányítási, ellenőrzési rendszere.
A szociális és gyermekvédelmi igazgatás szervezetrendszere és ellátási formái.
Társadalom/egészségbiztosítási alapismeretek.
Polgári jogi alapismeretek.
Egészségügyi és orvosetikai ismeretek:
A főbb szervrendszerek (mozgás-, keringési, légző-, kiválasztó, idegrendszer, nemi szervek és érzékszervek) anatómiájának és élettanának alapismeretei.
Kórtani alapismeretek (a betegségek kialakulásának főbb okai, az életmóddal összefüggő egészségkárosodások, a betegségek szakaszai, a szervezet válaszreakciói, a gyulladások lefolyása, a daganatok viselkedése, a leggyakoribb elváltozások).
Klinikai alapismeretek (a leggyakoribb megbetegedések, valamint a krónikus betegségek felismerésének és ellátásának alapelvei, különös tekintettel a betegirányítás és -ellátás-szervezés jellemzőire).
Elsősegélynyújtási alapismeretek.
Az egészségügyi intézmények működésének szakmai elvei és szervezése.
Az egészségügyi ágazat etikai normái, a felelősség rendszere, vizsgálata, orvosetikai kódex.
Társadalomtudományi és pszichológiai alapismeretek:
Kommunikációs és konfliktuskezelési ismeretek.
Gyermeklélektani alapismeretek.
Általános kommunikációs ismeretek.