Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának
Jelentése
az OBH 2961/2002. számú ügyben
Előadó: dr. Tasi Katalin
Az eljárás megindulása
Panaszos 2002-ben fordult az Országgyűlési Biztos Hivatalához, miután édesapja a Fővárosi Önkormányzat Szent János Kórház és Rendelőintézetében elhunyt. Sérelmesnek tartotta, hogy a holttest kórházban történt tárolását és hűtését követően ún. „halottkezelési” díj megfizetésére kötelezték. Kifogásolta, hogy a halottkezelési díj megfizetésének alapjául szolgáló jogszabály rendkívüli halálesettel kapcsolatban rendelkezik csak a díj kiszabásáról, és annak ellenére, hogy édesapja nem rendkívüli módon hunyt el, mégis a már említett jogszabályra hivatkozással kötelezték díj megfizetésére, valamint hogy azt közölték vele, hogy amennyiben nem fizet, nem szállíthatja el hozzátartozója holttestét a kórházból. 
Panaszával az Országos Egészségbiztosítási Pénztárhoz (a továbbiakban: OEP) fordult. Az OEP a panaszt Budapest Főváros Főpolgármester-helyetteséhez továbbította, aki azt kivizsgálta, vizsgálata eredményét panaszossal közölte. Panaszos a választ nem fogadta el, ezért fordult az Országgyűlési Biztos Hivatalához, és kérte segítségemet. 
A panasz alapján az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény 16. és 17. §-ainak értelmében vizsgálatot indítottam, mert felmerült a jogállamiságból levezethető jogbiztonsághoz való jog, a panaszhoz fűződő jog valamint a diszkrimináció tilalmáról szóló elv sérelmének lehetősége. 

Érintett alkotmányos jogok 
1949. évi XX. törvény a Magyar Köztársaság Alkotmánya
2. § A Magyar Köztársaság független, demokratikus jogállam. (A jogállamiságból fakadó jogbiztonsághoz való jog az alapja a panaszos azon jogának, hogy ügyében a közigazgatási szervek tisztességesen járjanak el.) 
64. § A Magyar Köztársaságban mindenkinek joga van arra, hogy egyedül vagy másokkal együttesen írásban kérelmet vagy panaszt terjesszen az illetékes állami szerv elé.
70/A. § (1) A Magyar Köztársaság biztosítja a területén tartózkodó minden személy számára az emberi, illetve az állampolgári jogokat, bármely megkülönböztetés, nevezetesen faj, szín, nem, nyelv, vallás, politikai vagy más vélemény, nemzeti vagy társadalmi származás, vagyoni, születési vagy egyéb helyzet szerinti különbségtétel nélkül. (2) Az embereknek az (1) bekezdés szerinti bármilyen hátrányos megkülönböztetését a törvény szigorúan bünteti. (3) A Magyar Köztársaság a jogegyenlőség megvalósulását az esélyegyenlőtlenségek kiküszöbölését célzó intézkedésekkel is segíti.

Kapcsolódó jogszabályok
1997. évi CLIV. törvény az egészségügyről
34/1999. (IX. 24.) BM-EüM-IM együttes rendelet az egészségügyről szóló 1997. évi CLIV. törvénynek a halottakkal kapcsolatos rendelkezései végrehajtásáról, valamint a rendkívüli halál esetén követendő eljárásról
1999. évi XLIII. törvény a temetőkről és a temetkezésről
145/1999. (X. 1.) Korm. rend. A temetőkről és a temetkezésről szóló 1999. évi XLIII. törvény végrehajtásáról
1977. évi I. törvény a közérdekű bejelentésekről, javaslatokról és panaszokról

A megállapított tényállás 
1. A jogbiztonsággal és a panaszhoz fűződő joggal kapcsolatban
A panaszos által rendelkezésemre bocsátott iratokból megállapítottam, hogy az OEP 2002. április 9-én továbbította a panaszt a Fővárosi Önkormányzat (a továbbiakban: az önkormányzat) főpolgármester-helyetteséhez, mint a bepanaszolt szerv fenntartójának vezetőjéhez. A főpolgármester-helyettes panaszosnak írt, 2002. május 10-ére datált válaszlevele (80.337/02-es számon) az egészségügyről szóló 1997. évi CLIV. törvény halottakkal kapcsolatos rendelkezéseinek végrehajtásáról szóló rendelkezések, valamint a 34/1999.(IV.24.) BM-EÜM-IM rendelet 15. § (3) bekezdésére hivatkozva nyilvánítja a kórház kifogásolt tevékenységét jogszerűnek. Panaszos a választ nem fogadta el, ennek írásban, az önkormányzat levelét széljegyzetekkel ellátva küldte vissza. Az önkormányzat erre a levélre további választ nem küldött panaszosnak.

2. A diszkrimináció tilalmának elvével kapcsolatban
A vizsgálattal érintett jogszabályi rendelkezések tanulmányozása után a kórházban elhunytak „kezelésével” és a halottak hűtési díjával kapcsolatban a szabályozás egyértelműségét, egzaktságát, gyakorlati alkalmazhatóságát aggályosnak tartom, ezért megkereséssel fordultam az alábbi kórházak igazgatójához, és kértem az egyes kórházakban hatályban lévő, a halottak kezeléséről és hűtéséről, valamint ezen tevékenységek díjairól  rendelkező belső szabályzatok megküldését.
1.	Fővárosi Önkormányzat Szent Imre Kórháza
2.	Fővárosi Önkormányzat Szent István Kórháza
3.	Fővárosi Önkormányzat Péterfy Sándor Kórház és Rendelőintézete
4.	Fővárosi Önkormányzat Nyírő Gyula Kórháza
5.	Fővárosi Önkormányzat Bajcsy-Zsilinszky Kórháza
6.	Fővárosi Önkormányzat Károlyi Sándor Kórház és Rendelőintézete
7.	Fővárosi Önkormányzat Szent Margit Kórháza
8.	Fővárosi Önkormányzat Szent László Kórháza 
9.	Fővárosi Önkormányzat Uzsoki utcai Kórháza
10.	Fővárosi Önkormányzat Szent János Kórház és Rendelőintézete

A vizsgálattal érintett Szent János Kórház igazgatóját az esettel kapcsolatos álláspontjának kifejtésére is felkértem.
A holttestek kórházban történő tárolására, hűtésére és kezelésükre (mosdatás, öltöztetés) az esettel összefüggésbe hozható, releváns rendelkezésekből a következőket állapítottam meg:
A temetőkről és a temetkezésről szóló 1999. évi XLIII. törvény végrehajtásáról szóló 145/1999. (X. 1.) Kormányrendelet 48. § értelmében az egészségügyi intézményben végzett halottkezelés (öltöztetés, mosdatás, borotválás, hűtés) nem része a temetkezési szolgáltatásnak, ennek feltételeit, a megrendelt szolgáltatás teljesítésének módját és a díjfizetés rendjét az egészségügyi intézmény állapítja meg és érvényesíti, és a díjakról előzetesen köteles tájékoztatni a hozzátartozót. Ezek a rendelkezések hatalmazzák fel - széles autonómiát biztosítva - a kórházat, hogy saját hatáskörében szabályozza a halottkezeléssel kapcsolatos eljárásokat és azok díjait. 
A fentiektől eltérő, más jogszabályi rendelkezések vonatkoznak a rendkívüli haláleset következtében elhunytak kezelésére, tárolására és a hűtési díjakra. Ez a rendelkezés az egészségügyről szóló 1997. évi CLIV. törvénynek a halottakkal kapcsolatos rendelkezései végrehajtásáról, valamint a rendkívüli halál esetén követendő eljárásról szóló 34/1999. (IX. 24.) BM-EüM-IM együttes rendelet. Ennek 15. § (3) bekezdése kimondja, hogy a holttestnek a boncolás helyéről a temetőbe, temetkezési emlékhelyre vagy hamvasztóüzembe történő szállításának, valamint tárolásának, hűtésének költségei a halottvizsgálati bizonyítvány kiállítását - ha az eltemetéshez, illetve elhamvasztáshoz hatóság engedélye szükséges, akkor az engedély kiadása napját, illetve az engedélyben a temetés legközelebbi időpontjaként megjelölt napot - követő első munkanaptól azt terhelik, aki törvény alapján az elhunyt eltemettetésére köteles, illetve az eltemettetést vállalja. Fenti rendelkezés azonban a jogszabályok értelmezésének logikájából következően csakis és kizárólag rendkívüli halál esetén alkalmazható - melynek fogalmát az egészségügyi törvény 218. §-a határozza meg -, hiszen a hivatkozott jogszabály (1) bekezdése a rendkívüli halálesettel kapcsolatban fogalmaz meg szabályokat. Így a harmadik bekezdésben foglalt rendelkezések alkalmazása nem terjeszthető ki az összes halálesetre. 
A panasszal érintett Szent János Kórházban jelenleg, és a panasz keletkezésekor is hatályban lévő 8/2000. számú Főigazgatói Utasítás (2000. május 16.) rendelkezik a halottkezelési díjak mértékéről és befizetésének módjáról. Az utasítás preambulumában két jogszabályra hivatkozik, az egészségügyi törvény halottakkal kapcsolatos rendelkezéseinek végrehajtására kiadott rendeletre (34/1999. (IX. 24.) BM-EüM-IM együttes rendelet) először számának feltüntetése nélkül, valamint a temetőkről és temetkezésről szóló törvény végrehajtására kiadott Kormányrendeletre, valamint a rendkívüli halál esetén követendő eljárás alapjaként ismét felhívja a 34/1999. (IX. 24.) BM-EüM-IM együttes rendeletet, immáron számának megjelölésével. 
Ezután elsőként (az 1. pontban) a halottkezelés díjait állapítja meg, de nem részletezi, mit ért a halott kezelésén. A halottkezelés „alap” díját az első öt napra átalánydíjként határozza meg, a hatodik naptól pedig minden megkezdett nap után napidíjat ír elő. A halott temettethetőségét a halott-vizsgálati bizonyítvány kiállítása után azonnalra állapítja meg, illetve rendkívüli halál valamint hamvasztással történő temetés esetén – helyesen – ezt a feltételt kiegészíti hatósági engedély megszerzésének kötelezettségével. 
Ezt követően új bekezdésben, ám átmenet nélkül szó szerint idézi a rendkívüli halál esetén alkalmazandó jogszabály, a már említett 34/1999. (IX. 24.) BM-EüM-IM együttes rendelet 15. § (3) bekezdését, mintegy ezzel magyarázza a fizetendő hűtési díj létjogosultságát. 

A vizsgálat megállapításai
1. A jogbiztonsággal és a panaszhoz fűződő joggal kapcsolatban 
Mivel a kórház fenntartója az önkormányzat, így a kórház halott kezelésével és az ezért felszámolt díjjal kapcsolatos eljárásával összefüggő panaszt az OEP helyesen továbbította az önkormányzatnak. A közérdekű bejelentésekről, javaslatokról és panaszokról szóló 1977. évi I. törvény 6. §-a értelmében ha a közérdekű bejelentést, illetőleg javaslatot nem az elintézésre hivatott szervhez nyújtották be, azt nyolc napon belül oda át kell tenni. Az áttételről a bejelentőt, illetve javaslattevőt egyidejűleg értesíteni kell. Mindezekből következtethetően megállapítom, hogy helyesen járt el az OEP, amikor a hozzá intézett panaszt a kivizsgálására hatáskörrel rendelkező szervhez tette át, így az OEP eljárásával összefüggésben nem merült fel a jogbiztonságból származtatható tisztességes eljáráshoz való joggal összefüggésben alkotmányos visszásság. 
A panasztörvény rendelkezéseit nemcsak az OEP-nek, hanem az áttétellel megkeresett Fővárosi Önkormányzatnak is maradéktalanul be kellett volna tartania. A panasztörvény 17. § (3) bekezdése értelmében, ha a panasztevő az intézkedést nem tartja kielégítőnek, kérelmére a panaszt - felülvizsgálat keretében - a felettes szerv intézi el. A felettes szerv intézkedése ellen további panasznak nincs helye. Panaszos az önkormányzat levelének széljegyzetelésével jelezte a kivizsgálás eredményével való egyet nem értését és felülvizsgálatot kért. Az önkormányzat akkor járt volna el helyesen, ha ezt a beadványt felülvizsgálat céljából felettes szerve elé terjeszti. Ezzel kapcsolatban megállapítom, hogy ez az eljárás a panasztörvény rendelkezéseinek maradéktalan be nem tartása miatt a jogállamiság elvéből levezethető jogbiztonsághoz való joggal összefüggésben alkotmányos visszásság veszélyét idézi elő. 
2. A diszkrimináció tilalmának elvével kapcsolatban 
Az Alkotmánybíróság a hátrányos megkülönböztetés tilalmát, és annak tartalmát több határozatában elemezte. A 61/1992. (XI. 20.) AB határozat szerint a „jogegyenlőség lényege, hogy az állam, mint közhatalom, s mint jogalkotó köteles egyenlő elbánást biztosítani a területén tartózkodó minden személy számára. Ebben az összefüggésben nem tehet különbséget közöttük faj, szín, nem, nyelv, vallás, politikai vagy más vélemény, nemzeti vagy társadalmi származás, vagyoni, születési vagy egyéb helyzet szerint.
Az Alkotmány 70/A. § (1) bekezdésében foglalt tilalom nem csak az emberi, illetve az alapvető állampolgári jogokra irányadó, hanem e tilalom - amennyiben a különbségtétel sérti az emberi méltósághoz való jogot - kiterjed az egész jogrendszerre, ideértve azokat a jogokat is, amelyek nem tartoznak az emberi jogok, illetőleg az alapvető állampolgári jogok közé. (…) Az állam joga - s egyben bizonyos körben kötelezettsége is -, hogy a jogalkotás során figyelembe vegye az emberek között ténylegesen meglévő különbségeket. Az Alkotmány 70/A. § (1) bekezdése ugyanis nem bármifajta különbségtételt tilt - egy ilyen általános tilalom összeegyeztethetetlen lenne a jog rendeltetésével -, hanem csupán az emberi méltósághoz való jogot sértő megkülönböztetéseket.”
A 9/1990. (IV. 25.) AB határozatban az Alkotmánybíróság kimondta, hogy „a diszkrimináció tilalma nem jelenti azt, hogy minden, még a végső soron nagyobb társadalmi egyenlőséget célzó megkülönböztetés is tilos. A megkülönböztetés tilalma arra vonatkozik, hogy a jognak mindenkit egyenlőként (egyenlő méltóságú személyként) kell kezelnie, azaz az emberi méltóság alapjogán nem eshet csorba, azonos tisztelettel és körültekintéssel, az egyéni szempontok azonos mértékű figyelembevételével kell a jogosultságok és kedvezmények elosztásának szempontjait meghatározni. …az azonos személyi méltóság jogából esetenként következhet olyan jog is, hogy a javakat és esélyeket mindenki számára (mennyiségileg is) egyenlően osszák el. De ha valamely – az Alkotmányba nem ütköző – társadalmi cél, vagy valamely alkotmányos jog csakis úgy érvényesíthető, hogy e szűkebb értelemben vett egyenlőség nem valósítható meg, akkor az ilyen pozitív diszkriminációt nem lehet alkotmányellenesnek minősíteni.”
Álláspontom szerint a jogszabályok fent vázolt – akár önkényesnek is nevezhető – idézése adott okot arra, hogy a panaszosban kialakuljon az a félreértés, hogy a hűtési és kezelési díj megfizetésére azért köteles, mert édesapja halálát a rendkívüli halál kategóriájába sorolták.
Megállapítom, hogy a hivatkozott 8/2000. számú főigazgatói utasítás nem jogszabálysértő, minden törvényi alapja fennáll annak, hogy a kórház saját hatáskörében szabályozza a halottak hűtéséért fizetendő díjak mértékét és megfizetési módját. Aggályos azonban az, hogy a szabályzatot elolvasó – a hozzátartozója halála miatt amúgy is érzékenyebb lelki állapotban lévő - hozzátartozó számára nem derül ki egyértelműen, hogy mi a jogszabályi alapja a díj megfizetésének. Álláspontom szerint a félreértések elkerülésének egyik módja lett volna, hogy az utasítás – esetleg a hozzátartozóknak adott írásbeli tájékoztató – részletesen, és még inkább közérthető módon elmagyarázza az utasításban foglaltak törvényi alapjait, vagy elképzelhető az a másik megoldás, hogy a jogszabályhelyek megjelölésével, ám bármelyik rendelkezés idézését mellőzve rendelkezzen a szabályzat a díj megfizetéséről.
Bár az utasítás nem rendelkezik arról, hogy ki, mikor és milyen formában köteles értesíteni a hozzátartozót illetve a temetésre kötelezettet a halott-vizsgálati bizonyítvány kiállításának megtörténtéről, létezik egy az „Elhunytakkal kapcsolatos ügyintézés menete” című tájékoztató lap, amely – a kórház munkatársától kapott szóbeli tájékoztatás alapján - a kórház minden nővérszobájában, valamint a hozzátartozók által is jól látható helyen van kifüggesztve, sőt egyes osztályokon ebből az elhunyt hozzátartozójának másolati példányt is adnak. Ez alapján feltételezhető, hogy a hozzátartozó rövid időn belül tudomást szerez a halottvizsgálati bizonyítvány kiállításáról, halottja elszállíthatóságáról. Ezzel elkerülhető annak a veszélye, hogy egy elhunyt hűtéséért, a holttest tárolásáért. Ezért kellene többet fizetni, mert a hozzátartozót nem értesítették időben a halottvizsgálati bizonyítvány kiállításáról.
Az egyes kórházak halottkezelésre és az ezzel kapcsolatos díjakra vonatkozó szabályait áttekintve azt kell megállapítanom, hogy azok, vélhetően a jogszabályi keretek által biztosított tág döntési, szabályozási jogkörnek köszönhetően változatosak (lásd: 2. számú mellékletben).  Így valós alapja lehet annak, hogy a hozzátartozó, amikor az egyes kórházak szabályait összehasonlítja, hátrányos megkülönböztetését érzi, különösen, ha azzal szembesül, hogy más kórházakban a halottakkal kapcsolatos bármilyen eljárás ingyenes. Ezzel a gyászt követő lelkiállapotban nehéz lehet szembesülni, különösen, ha a hozzátartozó - nem hozzáértő jogi szakemberként - csak jogszabályhelyet lát magyarázatként feltüntetve, és nincs számára egyértelműen kifejtve, hogy valójában nem diszkriminációról van szó, csupán a jogalkotó által biztosított széles – az egyes kórházak eltérő adottságait is tükröző – szabályozási autonómiáról. Álláspontom szerint a jogalkotó megfelelt annak az alkotmányos követelménynek, hogy az egyes jogalanyok különbségéből fakadó eltérések szabályozására az egyes jogalanyok eltérő sajátosságait figyelembe vevő, azokkal harmonizáló szabályok megalkotására adjon lehetőséget. A fentiekből következően megállapítom, hogy a jogszabályi rendelkezések betartásával, az azok felhatalmazásán alapulva meghozott halottkezelésért és hűtésért fizetendő díjról alkotott szabályzat nem ütközik a diszkrimináció tilalmát kimondó alkotmányos alapelvbe. Ezért az Alkotmány 70/A. §-ában deklarált hátrányos megkülönböztetés tilalmával és az esélyegyenlőség állami célkitűzéseivel összefüggésben a vélt sérelem alaptalan, alkotmányos visszásságot nem okoz.
A vizsgált témakörben az egyes kórházak szabályai változatos képet mutatnak, van olyan kórház, amely feljogosító szabályozás ellenére nem kér díjat a vizsgált tevékenység elvégzéséért, ki tudja gazdálkodni annak költségeit. Szorosan hozzátartozik a kérdéskörhöz, hogy vélhetően az egyes kórházak eltérő gazdálkodását, anyagi helyzetét, teljesítőképességét szem előtt tartva engedett a jogalkotó ilyen széles autonómiát a szabályozást illetően. Megfontolandó azonban, hogy kegyeleti okokból a halottak kezelésével és hűtésével kapcsolatos költségeket a kórházak maguk gazdálkodják ki, vagy amennyiben e lehetőség megvalósítása elől elzárkóznak, illetve anyagi helyzetük miatt nem áll módjukban, az egy és ugyanazon fenntartó által működtetett kórházak kíséreljék meg harmonizálni szabályzataikat,  díjszabásaikat egymáshoz közelíteni.

Kezdeményezés
A fentiekkel összefüggésben felhívom a Fővárosi Önkormányzat főpolgármesterét és főpolgármester – helyettesét, hogy a jövőben az egyes panaszok kivizsgálása során a panasztörvény maradéktalan betartásával járjon el. Felkérem a Fővárosi Önkormányzat főjegyzőjét, hogy ezzel kapcsolatban a jövőben fordítson nagyobb figyelmet a törvényesség betartatására. 
Továbbá felkérem Fővárosi Önkormányzat főpolgármesterét, hogy fontolja meg egy, a Fővárosi Önkormányzat fenntartásában lévő kórházak közötti, a halottkezelési díjakkal kapcsolatos szabályzatok harmonizálását célzó egyeztetés megszervezésének szükségességét.
Felkérem a Fővárosi Önkormányzat Szent János Kórházának főigazgatóját, hogy a jövőbeni hasonló, félreértésekre okot adó helyzetek elkerülése céljából fontolja meg, hogy a halottkezelési díjakról szóló 8/2000. számú főigazgatói utasítást - a jelentésemben foglaltak szem előtt tartásával - szükséges-e módosítani,  a  hozzátartozók számára egyértelművé tenni.

Budapest. 2003. november 2.
Lenkovics Barnabás sk.

1. számú melléklet: Alkalmazott jogszabályi rendelkezések

1997. évi CLIV. törvény az egészségügyről
218. § (1) Rendkívüli halál esetén hatósági eljárást kell lefolytatni és az elhunyt hatósági boncolását kell elrendelni. (2) A hatósági boncolás célja a halál okának, bekövetkezése körülményeinek tisztázása. (3) Rendkívüli az a halál, amelynek természetes módon való bekövetkezését a körülmények kétségessé teszik, így a) bekövetkezésének körülményei bűncselekmény elkövetésére utalnak, b) közlekedési vagy foglalkozás körében bekövetkezett baleset okozta vagy annak gyanúja merül föl, c) egyéb baleset vagy mérgezés okozta, és a halál bekövetkezésével összefüggésben szükséges a felelősség vizsgálata, d) öngyilkosság okozta, vagy a körülmények arra utalnak, e) az egészségügyi ellátás során következett be, és az egészségügyi dolgozó foglalkozási szabályszegésének gyanúja merül föl, f) bekövetkezésének előzményei, körülményei ismeretlenek, és nem állnak rendelkezésre olyan adatok, amelyekből megalapozottan következtetni lehetne a halál bekövetkeztének körülményeire, g) fogvatartott elhalálozása esetén. (4) A személyazonosság megállapításáig a rendkívüli halál esetén követendő eljárást kell alkalmazni, ha az elhunyt személyazonossága ismeretlen. (5) A rendkívüli halál esetén követendő eljárásra és hatósági boncolásra vonatkozó rendelkezéseket külön jogszabály állapítja meg.

34/1999. (IX. 24.) BM-EüM-IM együttes rendelet az egészségügyről szóló 1997. évi CLIV. törvénynek a halottakkal kapcsolatos rendelkezései végrehajtásáról, valamint a rendkívüli halál esetén követendő eljárásról
15. § (1) Rendkívüli halál esetén a hatósági, illetve az igazságügyi orvosi boncolást elrendelő hatóság intézkedik a holttestnek a halál bekövetkezése helyéről a szükséges vizsgálatok elvégzéséhez megfelelő feltételekkel rendelkező legközelebbi, boncolóhelyiség-csoportot fenntartó temetőbe vagy kórházi patológiai osztályra, illetve más intézménybe (továbbiakban: boncolás helye) történő szállításáról. (2) A holttestnek a boncolás helyére történő szállításának, valamint tárolásának, hűtésének és boncolásának költségei a (3) bekezdésben meghatározott időpontig a boncolást elrendelő hatóságot terhelik. (3) A holttestnek a boncolás helyéről a temetőbe, temetkezési emlékhelyre vagy hamvasztóüzembe történő szállításának, valamint tárolásának, hűtésének költségei a halottvizsgálati bizonyítvány kiállítását - ha az eltemetéshez, illetve elhamvasztáshoz hatóság engedélye szükséges, akkor az engedély kiadása napját, illetve az engedélyben a temetés legközelebbi időpontjaként megjelölt napot - követő első munkanaptól azt terhelik, aki törvény alapján az elhunyt eltemettetésére köteles, illetve az eltemettetést vállalja.

1999. évi XLIII. törvény a temetőkről és a temetkezésről
24. § (1) Halottat csak külön jogszabályban előírt orvosi vizsgálat és az erről szóló halottvizsgálati bizonyítvány alapján szabad eltemetni, vagy elhamvasztani. A halottvizsgálati bizonyítványt a temetés előtt kell az üzemeltető részére átadni. Az elhunyt elhamvasztásához a halottvizsgálati bizonyítványra minden esetben fel kell jegyezni az elhamvaszthatóságot. A halottvizsgálati bizonyítvány egy példányának megőrzéséről a temető tulajdonosa gondoskodik.

145/1999. (X. 1.) Korm. rend. A temetőkről és a temetkezésről szóló 1999. évi XLIII. törvény végrehajtásáról
48. § (1) Az egészségügyi intézményben végzett halottkezelés (öltöztetés, mosdatás, borotválás, hűtés) nem része a temetkezési szolgáltatásnak. (2) A halottkezeléssel kapcsolatos szolgáltatás feltételeit, a megrendelt szolgáltatás teljesítésének módját és a díjfizetés rendjét az egészségügyi intézmény állapítja meg és érvényesíti. A díjakról előzetesen tájékoztatni kell a közeli hozzátartozót.

1977. évi I. törvény a közérdekű bejelentésekről, javaslatokról és panaszokról
6. § Ha a közérdekű bejelentést, illetőleg javaslatot nem az elintézésre hivatott szervhez tették meg, azt nyolc napon belül oda át kell tenni. Az áttételről a bejelentőt, illetve javaslattevőt egyidejűleg értesíteni kell.
7. § Az elintézésre hivatott szerv a közérdekű bejelentőt és javaslattevőt meghallgatja, ha azt a bejelentés tartalma szükségessé teszi.
11. § (1) Az elintézésre hivatott szerv a vizsgálat befejezésekor a tett intézkedésről vagy annak mellőzéséről köteles a bejelentőt (javaslattevőt) írásban haladéktalanul értesíteni. Az állásfoglalás indokait is közölni kell. (2) Az írásbeli értesítés mellőzhető, ha az elintézésről a bejelentőt (javaslattevőt) szóban tájékoztatták és a tájékoztatást tudomásul vette.
17. § (1) A panasz olyan kérelem, amely egyéni jogsérelem vagy érdeksérelem megszüntetésére irányul és elintézése nem tartozik más, jogilag szabályozott - így különösen bírósági, államigazgatási, munkaügyi (szövetkezeti) döntőbizottsági - eljárásra. (2) A panasz benyújtására és elintézésére e törvény II. fejezetében meghatározott rendelkezések - a következő eltérésekkel - irányadók. (3) Ha a panasztevő az intézkedést nem tartja kielégítőnek, kérelmére a panaszt - felülvizsgálat keretében - a felettes szerv intézi el. A felettes szerv intézkedése ellen további panasznak nincs helye.
19. § (1) A panaszt a lehető legrövidebb idő alatt, de legkésőbb a benyújtástól számított harminc napon belül el kell intézni. (2) Az eljáró szerv vezetője az (1) bekezdés szerinti határidőt - indokolt esetben - egy ízben legfeljebb harminc nappal meghosszabbíthatja. Erről a panasztevőt értesíteni kell. (3) A panasz elintézéséről a felettes szervet nem kell tájékoztatni.

2. számú melléklet: A halottak kezeléséért és hűtéséért fizetendő díjak alakulása a vizsgálat által érintett kórházakban

1.	Fővárosi Önkormányzat Szent Imre Kórháza
A halottak kezeléséért és hűtéséért díjat nem számolnak fel

2.	Fővárosi Önkormányzat Szent István Kórháza
Az első két hét átalánydíja 5600 forint (+ÁFA)
Két hét után napi 500 forint (+ÁFA)

3.	Fővárosi Önkormányzat Péterfy Sándor utcai Kórház és Rendelőintézete
Az első öt nap átalánydíja 3000 forint (+ÁFA)
A hatodik naptól napi 700 forint (+ÁFA)

4.	Fővárosi Önkormányzat Nyírő Gyula Kórháza
Az első öt nap átalánydíja 3000 forint (+ÁFA)
A hatodik naptól, illetve a halottvizsgálati bizonyítvány kézhezvételétől számított második naptól napi 1000 forint (+ÁFA)

Itt a halott öltöztetéséért a fentieken túl még 1000 forint (+ÁFA)-t kell fizetni 

5.	Fővárosi Önkormányzat Bajcsy-Zsilinszky Kórháza
Az első öt nap átalánydíja 4000 forint (+ÁFA)
A hatodik naptól napi 900 forint (+ÁFA)

6.	Fővárosi Önkormányzat Károlyi Sándor Kórház és Rendelőintézete
Napi 300 forint (+ÁFA)

7.	Fővárosi Önkormányzat Szent Margit Kórháza
Az első harminc nap átalánydíja 5800 forint (+ÁFA)
A harmincadik naptól napi 660 forint (+ÁFA)
Itt a halott öltöztetéséért a fentieken túl még 4900 forint (+ÁFA)-t, hamvasztásos temetés esetén (öltöztetési díjjal csökkentett összeget), 2500 forint (+ÁFA)-t, a borotválásért a fentieken túl 550forint (+ÁFA)-t kell fizetni

8.	Fővárosi Önkormányzat Szent László Kórháza 
A halottak kezeléséért és hűtéséért díjat nem számolnak fel

9.	Fővárosi Önkormányzat Uzsoki utcai Kórháza
Az egyszeri alkalommal fizetendő díj :
Koporsós temetés esetén 3000 forint 
Hamvasztásos temetés esetén 5000 forint

10.	Fővárosi Önkormányzat Szent János Kórház és Rendelőintézete
Az első öt nap átalánydíja 3000 forint (+ÁFA)
A hatodik naptól napi 700 forint (+ÁFA)