OBH 2829/2002.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának jelentése
Ügyintéző: dr. Kiss Anikó

Az eljárás megindulása:
	A panaszos férjének halála után humán reprodukcióra irányuló eljárásban szeretett volna részt venni, kérésétől azonban a közszolgáltató jogszabályi rendelkezésre hivatkozással elzárkózott. Panaszos megítélése szerint a közszolgáltató eljárása általános személyiségi jogának sérelmét idézte elő.
	Hivatalomhoz intézett levelében a panaszos teljes anonimitást kért, ezért jelentésem sem dátumot, sem a panaszolt közszolgáltató nevét, sem olyan adatot nem tartalmaz, ami az esetleges azonosítást lehetővé tenné.
	A panasz alapján, az Alkotmány 54. § (1) bekezdésében deklarált emberi méltósághoz való jog sérelmével járó visszásság gyanúja miatt vizsgálatot indítottam.

A megállapított tényállás:
	Panaszos férje prosztata-problémái miatt orvoshoz fordult, aki a diagnózis felállítása után műtéti beavatkozást javasolt. Az operáció lehetséges kockázati tényezőit megismerve, panaszos és férje, mivel szerettek volna gyermeket vállalni, úgy döntöttek, hogy a gyermekáldás biztosítása érdekében lefagyasztatják a férj ivarsejtjeit. A lefagyasztás tárgyában az egészségügyi szolgáltatóval kötött szerződésben panaszos férje az ivarsejtek későbbi saját célú felhasználásáról rendelkezett, majd ezután a műtéti kockázat, a meddőség bekövetkezése esetére mesterséges úton biztosított gyermekáldás lehetőségének reményében vállalta a műtétet. Az operáció elvégzése után derült ki, hogy panaszos férjének nagyon súlyos, rosszindulatú, daganatos megbetegedése van, ami végül a halálához vezetett. Panaszos férje halála után sem adta fel azt a szándékát, hogy közös elhatározásukat megvalósítsa, és férje lefagyasztott ivarsejtjeinek felhasználásával gyermeket vállaljon. Erre irányuló kérését azonban az egészségügyi szolgáltató jogszabályi rendelkezésre hivatkozással elhárította.

Érintett alkotmányos jogok és alkalmazott jogszabályok:
A Magyar Köztársaság Alkotmánya:
54. § (1) A Magyar Köztársaságban minden embernek veleszületett joga van az élethez és az emberi méltósághoz, amelyektől senkit nem lehet önkényesen megfosztani.

2. Az egészségügyről szóló 1997. évi CLIV. törvény
3. A Polgári Törvénykönyvről szóló 1959. évi IV. törvény (Ptk.)
4. A házasságról, a családról és a gyámságról szóló 1952. évi IV. törvény (Csjt.)
5. Az emberi reprodukcióra irányuló különleges eljárások végzésére vonatkozó, valamint az ivarsejtekkel és embriókkal való rendelkezésre és azok fagyasztva tárolására vonatkozó részletes szabályokról szóló 30/1998. (VI.24.) NM rendelet

A vizsgálat megállapításai:
	Panaszos esete olyan állampolgári jogokról és az azokat érintő védelmi garanciák hiányáról szól, melyekkel kapcsolatban az Alkotmány által az országgyűlési biztos hatáskörébe utalt alapjogi védelem különös jelentőséget kap.
	 A panaszos emberi reprodukciós eljárás lefolytatására irányuló kérelmét elutasító közszolgáltató a panaszos élethez és emberi méltósághoz, ennek szerves részét képező önrendelkezéshez és gyermekvállaláshoz való jogával összefüggésben visszásságot okozott. Az egészségügyi szolgáltató visszásságot előidéző eljárása az egészségügyről szóló 1997. évi CLIV. törvény hiányos rendelkezéseire vezethető vissza.
	Az egészségügyről szóló 1997. évi CLIV. törvény 167. és 168. §-ai a humán reprodukcióra irányuló eljárásban való részvétel feltételeit a következőképpen határozzák meg: reprodukciós eljárás házastársi vagy különneműek közötti élettársi kapcsolatban álló személyeknél végezhető el, amennyiben bármely félnél fennálló egészségi ok (meddőség) következtében a kapcsolatból természetes úton nagy valószínűséggel egészséges gyermek nem származhat. Reprodukciós eljárás csak a személyesen megjelent házastársak (élettársak) együttes [illetőleg a megtermékenyítés után a házastársi (élettársi) kapcsolat, egyik fél halála vagy válás miatt történő megszűnése esetén az egyedülálló nő] írásbeli kérelmére végezhető. A házastársi (élettársi) kapcsolat megszűnése után az egyedülálló nőnél a reprodukciós eljárás csak akkor folytatható tovább, ha a női ivarsejt megtermékenyítése időközben már megtörtént. A házastársak (élettársak) a reprodukciós eljárás megkezdése előtt, együttes kérelmükben az eljárás folytatását a házastárs (élettárs) halála esetére előzetesen kifejezetten kizárhatják, a folytatás együttes kérésének lehetőségét viszont a törvény nem említi.
	Az egészségügyi törvény (továbbiakban: a törvény) a bevezető rendelkezései, méghozzá a beteg önrendelkezéshez való jogára vonatkozó szabályai körében ismeri, elismeri a ráutaló magatartást, mint a szolgáltató és az állampolgár között jogviszony létrehozására alkalmas beleegyezési formát. A törvény 15. § (4) bekezdése kimondja, hogy a beteg az egészségügyi beavatkozás elvégzésének feltételéül szolgáló beleegyezését szóban, írásban vagy ráutaló magatartással is megadhatja. Ugyanakkor a törvény a humán reprodukcióra irányuló eljárások szabályai között a ráutaló magatartás lehetőségét nem ismeri.
	Az ivarsejt lefagyasztása során az egészségügyi szolgáltatóval kötött megbízási szerződésben panaszos férjének nyilatkoznia kellett az ivarsejt későbbi felhasználásáról. Ez a nyilatkozat irányulhat ivarsejt-adományozásra, ill. saját célú felhasználásra. Panaszos férje teljes bizonyítóerejű magánokiratba foglalt, írásbeli nyilatkozatában saját célú felhasználásról rendelkezett. Humán reprodukcióra irányuló eljárások esetén, az annak során megszületendő gyermek származásának akarati jellege van, és a férj rendelkezése ennek megfelel. Ennek az akarati jellegnek viszont ellentmond a jelenleg hatályos szabályozás azzal, hogy nem ismeri el az ivarsejt lefagyasztása után elhunyt férjnek (élettársnak) a lefagyasztás során tett, gyermekvállalásra irányuló akaratát kifejező, saját célú felhasználásra vonatkozó rendelkezési nyilatkozatát, mint a reprodukciós eljárásban való részvételi szándékra való utalást (ráutaló magatartás), az eljárás megindításához alapul szolgáló jogi tényként.
	További hiányossága a törvénynek, hogy a férjnek (élettársnak) az eljárás megkezdése, az ivarsejt lefagyasztása után bekövetkezett halála esetén a reprodukciós eljárás folytatását csak akkor teszi lehetővé, ha a női ivarsejt megtermékenyítése már a férj halála előtt megtörtént. A résztvevő pár már az eljárás kezdete előtt, halál esetére kizárhatja az eljárás folytatását. Amennyiben ilyen nyilatkozatot a felek nem tettek, annak tipikus oka, hogy az eljárás folytatását kívánták. A férj (élettárs) halála esetén az eljárás folytatása tehát akkor is indokolt, ha a megtermékenyítésre még nem került sor. A törvény azonban a férj halála esetére szóló, közös megegyezésen alapuló, az eljárás folytatását célzó együttes rendelkezésről nem tesz említést. Ez a hiányosság súlyos, alkotmányos joggal összefüggő visszásságra vezethet, és a hatályos törvényi rendelkezés nem is életszerű. A házasság (élettársi kapcsolat) megszűnésének két lehetséges oka, egyrészt a férj (élettárs) halála, másrészt a felek válása között óriási a különbség. Előbbi esetben a felek érdeke és az élethez, emberi méltósághoz, önrendelkezéshez való joguk is a reprodukciós eljárás lefolytatásának lehetőségét követeli meg, míg utóbbi eset korlátozást tehet indokolttá.
	Az államot (a törvényhozót) az élethez való jog védelme érdekében intézményes életvédelmi kötelezettség terheli [64/1991.(XII.17.) Abh]. Köteles például olyan törvényt alkotni, amely az utódvállalás jogát (új élet keletkezését) a vizsgált esetben is lehetővé teszi, sőt előmozdítja.
	Nem ismeri a törvény a méltányosság intézményét sem,  teljes mértékig kizárva ezzel panaszos számára a reprodukciós eljárásban való részvétel lehetőségét. A nő kifejezett kérelme alapján, méltányossági alapon a férfi időközben bekövetkezett halála ellenére is indokolt a humán reprodukcióra irányuló eljárás lefolytatása, amennyiben a férfi ivarsejtjének lefagyasztása saját célú felhasználásra vonatkozó rendelkezéssel megtörtént, függetlenül attól, hogy a  megtermékenyítésre még nem került sor. A méltányos megoldás mellett szóló fontos érv, hogy az így született gyermek családi statusának rendezése a Csjt 36. §-ának ma hatályos szabályai szerint kifejezetten biztosított.
	A panaszosra és minden más hasonló esetben a nőre nézve méltányos megoldást indokolja az anyaság természete, az a tény is, hogy a gyermek kihordására, annak kockázataival együtt, az anya szervezetében kerül sor. Ez indokolttá teszi, hogy a reprodukciós eljárás lefolytatását célzó három - a férj halála esetén csak két - szereplős szerződéses jogviszonyban a nagyobb kockázatot vállaló félnek biztosítsunk "nagyobb" rendelkezési jogot. Tehát az eltérő kockázatvállalásból adódóan a férj (élettárs) megtermékenyítés előtti halála esetén legyen elegendő feltétel az eljárás lefolytatásához a férjnek (élettársnak) az ivarsejt lefagyasztása során tett, saját célú felhasználásra vonatkozó, magánokiratba foglalt rendelkezési nyilatkozata, mint a reprodukciós eljárásban való részvételi szándékra történő utalás, a továbbiakban pedig a teljes rendelkezési jogot a nő gyakorolhassa, természetesen akkor, ha előzetesen halál esetére az eljárás folytatását nem zárták ki. Egyébként - ugyancsak méltányosságból - a férjnek a halála előtt tett, lefagyasztott ivarsejtjeinek későbbi saját célú felhasználásra irányuló írásbeli nyilatkozatát és a feleségnek a férje halála utáni, a reprodukciós eljárás lefolytatására irányuló kérelmét a felek " együttes" kérelmének lehet minősíteni.
	Az abortusz melletti legfőbb érvként a nő önrendelkezéshez való jogát szokták felhozni. Az Alkotmánybíróság a 64/1991. (XII.17.), majd a 48/1998. (XI.23.) Abh sz. határozatában, kifejtette, hogy " az önrendelkezési jog az általános személyiségi jog egyik aspektusának megnevezése, az általános személyiségi jog viszont az emberi méltósághoz való jog egyik megfogalmazása ... az emberi méltósághoz való jog azt jelenti, hogy van az egyén autonómiájának, önrendelkezésének egy olyan, mindenki más rendelkezése alól kivont magja, amelynél fogva az ember alany marad, s nem válhat eszközzé vagy tárggyá" . Ugyanebben a határozatában írja az Alkotmánybíróság, hogy a terhesség olyan változásokkal jár az anya szervezetében, olyannyira meghatározza az anya további életét, hogy az abortusz lehetőségének szűk körű meghatározása lényegesen érinti, szükségtelenül és aránytalanul korlátozza a nő önrendelkezéshez való jogát. Megítélésem szerint az Alkotmánybíróság megállapítása igaz a humán reprodukciós eljárásban való részvétel lehetőségére is, vagyis a részvétel lehetőségének szűk körű meghatározása lényegesen érinti, korlátozza a nő önrendelkezéshez, ezen belül a gyermekvállaláshoz való jogát. Ha a gyermekvállaláshoz való jog szempontjából negatív döntés (abortusz) lehetőségének aránytalan korlátozását az önrendelkezési jog sérelmének tekintjük, akkor ugyanezt kell tennünk a pozitív döntés (reprodukciós eljárásban való részvétel) indokolatlan korlátozása esetén is, ugyanis csak így valósulhat meg a gyermekvállaláshoz való jog két oldalának (pozitív, negatív) paritása, és csak így kerülhet sor a nő önrendelkezési jogának kiteljesedésére. A vizsgált esetben tehát ezen oknál fogva a nő kérésének önmagában is sokkal nagyobb jogi jelentőséget és alapjogi védelmet kell biztosítani.

Ajánlás:
	Az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény 25. §-ában biztosított jogomnál fogva a megállapított visszásság orvoslása érdekében a következő ajánlást teszem:
	Felkérem az egészségügyi és az igazságügyi minisztert, hogy tegyenek javaslatot az egészségügyről szóló 1997. évi CLIV. törvény (különösen annak a 167. § (1) és (2), valamint a 168. § (1) és (2) bekezdése) jelentésben foglaltaknak megfelelő módosítására. 

Budapest, 2002. június 19.

Lenkovics Barnabás