OBH 2785/2002
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa általános helyettesének jelentése
									Előadó: dr.Kiss László
Az eljárás megindulása:
	A panaszos azért fordult az állampolgári jogok országgyűlési biztosához, mert az APEH Bűnügyi Igazgatóság Budapest és Pest megyei Nyomozó Hivatala a kirendelt szakértőként készített igazságügyi könyvszakértői szakvélemény díját nem fizette ki. A panasz alapján az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. tv. (Obtv.) 16. § (1) bekezdésére tekintettel vizsgálatot rendeltem el.
Érintett alkotmányos jog: 
•	A végzett munka mennyiségének és minőségének megfelelő jövedelemhez való jog (Alkotmány 70/B. § (3) bek.) 
•	Jogorvoslathoz való jog (Alk. 57. § (5) bek.) 
Alkalmazott jogszabályok:
•	3/1986. (II. 21.) IM rendelet az igazságügyi szakértők díjazásáról
A büntetőeljárásról szóló 1973. évi I. törvény 404. §-a (1) bekezdésének c) pontjában, valamint a Polgári perrendtartásról szóló 1952. évi III. törvény 187. §-ában foglalt felhatalmazás alapján - az érdekelt miniszterekkel és országos hatáskörű szervek vezetőivel, valamint a legfőbb ügyésszel egyetértésben - a következőket rendelem:
I. Általános szabályok
1. § (1) Az igazságügyi szakértőnek, az igazságügyi szakértői intézménynek, a szakértői vélemény végett megkeresett egyéb szervnek, szakértői testületnek, továbbá szakértőként alkalmazott más személynek, valamint a szaktanácsadónak (Be. 79. §) (a továbbiakban együtt: szakértő) szakértői tevékenységéért munkadíj és költségtérítés (a továbbiakban együtt: szakértői díj) jár.
(2) A szakértő a szakértői díjra, a szakközreműködő és a segédszemélyzet (7. §) pedig a munkadíjra vonatkozó igényét - külön-külön díjjegyzékkel - a szakvélemény beterjesztésekor, legkésőbb azonban a szakértő működésének befejezésétől számított tizenöt napon belül köteles a kirendelő szervnél érvényesíteni. A szakértői díjjegyzékben a munkadíjat és a költségeket külön kell részletezni.
(3) Ha a munkadíjat a vélemény elkészítésére fordított idő alapján kell megállapítani, és a szakértő a vizsgálatot nem a kirendelő szerv előtt végzi, írásbeli véleményéhez jegyzéket kell csatolnia, amelyben részleteznie kell a szakértői tevékenységet és a ráfordított időt.
(4)
(6) A kirendelő szerv a szakértői díj megállapítása előtt a szakértő által felszámított díj összegét, valamint indokoltságát, így különösen a szakértői vizsgálatra és a vélemény elkészítésére feltüntetett óraszámok megalapozottságát ellenőrzi.
2. § (1) A szakértő részére az I. számú mellékletben meghatározott munkadíjat kell megállapítani.
(2) Kivételes esetben az I. számú mellékletben meghatározottnál magasabb összegű munkadíj is megállapítható, ha a szakértő tevékenysége hosszabb tudományos vizsgálódást igényel, a szakértő egyesített szakvéleményt ad, vagy ha a munkadíj felemelése egyéb okból indokoltnak látszik. A kivételes munkadíj felső határa az alapdíj két és félszerese lehet.
9. § (1) A szakértői díjat megállapító határozatban a munkadíjakat, a költségeket, valamint a szakközreműködő és a segédszemélyzet munkadíját - továbbá a jelenléti díjat az eltöltött idő megjelölésével - külön-külön részletezve kell feltüntetni.
(2) A szakértői díjat a kirendelő szerv jogerős határozata vagy utalványa alapján lehet a szakértőnek kifizetni. A határozat jogerőre emelkedését a szakértői díj utalványozásánál tanúsítani kell.	
•	2002. évi LXVI. Törvény az Adó- és Pénzügyi Ellenőrzési Hivatal Bűnügyi Igazgatósága megszűnéséről
1. § (1) Az Adó- és Pénzügyi Ellenőrzési Hivatal (a továbbiakban: APEH) Bűnügyi Igazgatósága megszűnik, ezzel egyidejűleg az APEH Bűnügyi Igazgatósága bűnüldözési és nyomozó hatósági feladatainak (a továbbiakban együtt: pénzügyi nyomozás) ellátására az Országos Rendőr-főkapitányság (a továbbiakban: ORFK) szervezetében a belügyminiszter nyomozó szervet (a továbbiakban: ORFK pénzügyi nyomozó szerve) hoz létre.
3. § Az ORFK az APEH általános jogutódja az APEH nyomozó hatósági feladatai, továbbá az APEH Bűnügyi Igazgatóságát érintő vagyoni jogok és kötelezettségek, az APEH Bűnügyi Igazgatóságánál alkalmazásban állók feletti munkáltatói jogok gyakorlása és az APEH Bűnügyi Igazgatósága alkalmazottai közszolgálati jogviszonyának fennállása, valamint az APEH Bűnügyi Igazgatósága által folytatott büntetőeljárás és titkos információgyűjtés tekintetében.
Megállapított tényállás:
	1. Az APEH Bűnügyi Igazgatóság Budapesti és Pest Megyei Nyomozó Hivatal Vizsgálati Osztálya, a II-325/2000. számú ügyben hozott határozatával kirendelte az igazságügyi könyvszakértőként tevékenykedő panaszost és rendelkezésére bocsátotta a szakvélemény elkészítéséhez szükségesnek tartott iratokat, továbbá megállapította a szakvélemény elkészítésének határidejét. A szakértő a szakvéleményt a határidőként megállapított 2001. augusztus 30. helyett 2001. október 15.-én nyújtotta be. A szakvélemény elkészítése a díjjegyzék szerint 270 munkaórát vett igénybe, a költségekkel együtt 296.316 Ft. értékben.
	A nyomozó hatóság 2001. november 19-én kelt határozatával a beterjesztett díjjegyzék elutasításáról döntött. A határozat indoklásában a szakértői vélemény elkészítésének másfél hónapos késedelmére hivatkoztak, továbbá arra, hogy a szakértésre átadott anyagok mennyisége nem indokolta, hogy a szakértő lényegesen több mint egy havi munkaórát fordított a szakvélemény elkészítésére. A nyomozó hatóság mindössze 150 munkaóra felszámítását tartotta igazolhatónak és kifizethetőnek.
	A panaszos a határozatban közölt jogorvoslati lehetőséggel élve 2001. november 27-én panasszal fordult az elutasítás ellen a Pest Megyei Főügyészséghez. A főügyészség 2002. február 1-én kelt NF.7903/2001/2-II. számú levelében tájékoztatta a panaszost, hogy panaszát megküldték az APEH illetékes nyomozó hivatalának, mert a szakértői díj kifizetésével kapcsolatos vita tárgyában az ügyészség nem rendelkezik hatáskörrel. Tájékoztatták arról is, hogy a díj visszatartása esetén követelését polgári peres úton érvényesítheti.
	2. Az előző esethez hasonló kirendeléssel bízta meg a panaszost a fenti nyomozó hivatal a II-403/2000. számú ügyben. A szakvélemény elkészítésének határideje 2001. június 30. volt, a szakértő a véleményét 2001. szeptember 10.-én nyújtotta be. A szakértő 734.614 Ft-ról állított ki díjjegyzéket, amelyet később 626.614 Ft-ra módosított és 650 munkaóra ráfordítást tüntetett fel.
	A nyomozó hatóság 2001. december 5-én kelt határozatával a beterjesztett díjjegyzéket elutasította, ugyancsak a késedelemre és a szakértésre átadott anyagok mennyisége, illetve a feladat teljesítésére elszámolt munkaórák közötti aránytalanságra hivatkozva. A határozat szerint legfeljebb 350 óra és ennek megfelelően 315.214 Ft. szakértői díj lett volna igazolhatóan felszámítható. 
	A díjjegyzék elutasítása miatt a panaszos 2001. december 11-én a Budapesti VI.-VII. kerületi Ügyészséghez fordult panasszal. Az ügyészség a panaszára nem válaszolt, ezért 2002. március 22-én beadványát megismételte, de ez is válasz nélkül maradt.
	A panaszos 2002. március 4-én levelet írt az APEH Bűnügyi Igazgatóság Budapesti és Pest Megyei Nyomozó Hivatal vezetőjének. A hivatalvezető válaszában a Pest Megyei Főügyészség állásfoglalására hivatkozva tájékoztatta, hogy amennyiben nem ért egyet a díjjegyzékekre vonatkozó határozataikkal, abban az esetben polgári pert kezdeményezhet a jogosnak tartott összegek megítélése céljából, ha viszont elfogadja az általuk kifizethetőnek tartott díjakat, úgy intézkedik a kifizetésükről.
	A panaszos 2002. március 22-én panaszt nyújtott be az APEH Bűnügyi Igazgatóság vezetőjéhez, amelyben leírta mindkét ügy részleteit, és kifogásolta, hogy a nyomozó hivatal az elfogadhatónak tartott összegek kifizetéséről sem rendelkezett. A Bűnügyi Igazgatóság vezetője a beadványra nem válaszolt. Ezt követően a panaszos az APEH vezetőjéhez fordult, aki intézkedett a díjjegyzékben megjelölt összegek 50 %-ának utalványozására.

Az APEH Bűnügyi Igazgatóságot a 2002. évi LXVI. Törvény 2003. január 1-i hatállyal megszüntette, jogutóda az ORFK Bűnügyi Főigazgatóság Pénzügyi Nyomozó Igazgatósága. 

A vizsgálat megállapításai: 
A büntetőeljárás során a jogi szakértelem kompetenciáját meghaladó tények és körülmények bizonyításához szakértőt kell igénybe venni. Amennyiben az eldöntendő kérdés valamilyen speciális szakismeretet feltételez, úgy a szakértő kirendelése kötelező még akkor is, ha a hatóság eljáró tagja netán rendelkezik az eldöntéshez szükséges ismeretanyaggal. 
A szakértői közreműködés körébe tartozik a szakértő azon kötelezettsége, hogy a szakvéleményét megfelelő formában a hatóság rendelkezésére bocsássa. Az eljárási törvény rendelkezése szerint a szakértő a hatóság által megállapított határidőn belül - amely 30 nap - köteles az írásbeli szakvéleményt előterjeszteni. Ez a határidő azonban esetenként nem elégséges a szakértői vizsgálat elvégzésére, illetve a szakvélemény elkészítésére, előterjesztésére, ezért a határidő meghosszabbítható. Abban az esetben, ha a szakértő a határidőt a hatóság meghosszabbítása nélkül elmulasztja, vele szemben rendbírság szabható ki. A határidő hosszabbításának az ügy összes körülményeit figyelembe véve csak indokolt esetben lehet helye, amelyet az ügy terjedelme, mennyisége, bonyolultsága alapozhat meg. 
A határidők előírása és betartatása a büntetőeljárás indokolatlan elhúzódásának és ezáltal az igazságszolgáltatás lassításának kíván gátat vetni. Az eljárási szabályok kötelezik a nyomozó hatóságokat a bűncselekmények gyors és alapos felderítésére. A felesleges időhúzás zavarokat okoz a nyomozó hatóságok munkájában, sérti az eljárási alapelveket és az eljárás alá vont személyek alkotmányos jogait. 
Az igazságügyi szakértők díjazásáról szóló 3/1986. (II. 21.) IM rendelet megszabja a kifizethető óradíjakat, de nem rendelkezik arról, hogy egy adott szakértői feladat hány munkaóra alatt végezhető el. Ez csak a kirendelő hatóság és a szakértő hasonló típusú és bonyolultságú ügyekben kialakult, általánosítható gyakorlati tapasztalatai alapján, a konkrét ügy sajátosságait figyelembe véve állapítható meg. A kirendelő hatóság és a szakértő közötti egyeztetés alkalmas az utólagos véleményeltérések, teljesítési kifogások és indokolatlan határidő csúszások megelőzésére. Az adónyomozási szabályok nem érintették az ilyen jellegű problémákat, de a rendőrség gyakorlatában a bűnügyek rendőrségi nyomozásáról szóló 40/1987. számú BM utasítás (Nyut.) megfelelő útbaigazítást adott a megoldásukhoz. A Nyut.147. pontja alapján „a nyomozó szerv vezetője – szükség esetén a szakértővel előzetesen megbeszélve – a szakvélemény előterjesztésének határidejét a szakértői munka elvégzéséhez ténylegesen szükséges időtartamban állapítja meg”. A 148. pont szerint, „ha a szakértő előzetesen úgy nyilatkozik, hogy nem képes szakvéleményét a nyomozás időszerűségének veszélyeztetése nélkül megfelelő határidőre előterjeszteni, erről az iratokban feljegyzést kell elhelyezni és – indokolt esetben – más szakértőt kell kirendelni”. 
	A panaszos által sérelmezett ügyekben a nyomozó hatóság kifogásolta a szakvélemények elkészítésének jelentős késedelmét, továbbá az elvégzett szakértői munkára elszámolt időszükségletet. A panaszos a beadványában nem hivatkozott arra, hogy a hatóság előzetesen hozzájárult volna a határidő túllépéséhez, sem arra, hogy bármilyen okból a határidő hosszabbítását kérte. 
Az igazságügyi szakértők díjazásáról szóló rendelet kötelezi a kirendelő szervet arra, hogy a szakértői díj megállapítása előtt a szakértő által felszámított díj összegét, valamint indokoltságát, így különösen a szakértői vizsgálatra és a vélemény elkészítésére feltüntetett óraszámok megalapozottságát ellenőrizze. Az ellenőrzés indokoltságára több bírósági határozat is utal:
A szakértő olyan díjjegyzék készítésére köteles, amelyből a felszámítás indokoltsága, vagyis a megállapítani kért díjnak a szakvélemény elkészítéséhez szükséges, illetőleg a ténylegesen ráfordított munkával való arányossága megállapítható (BH1985. 246.).
 Ha a szakértő a szükségesnél több időtartamú munkát számított fel, a bíróságnak ennek indokát a szakértő meghallgatásával kell tisztáznia (BH1980. 216.).
 A végzés díjmegállapító rendelkezése ellen a felek és a szakértő is fellebbezéssel élhet, ezért a bíróság végzését köteles indokolni. Lényeges eljárási szabálysértésnek minősül, ha a bíróság indokolási kötelezettségének nem tesz eleget (BH1993. 381)
Jelen ügyben a kirendelő hatóság vezetője 2001. október 24-én kelt levelében javasolta a szakértőnek a díjjegyzék módosítását, az aránytalanul magas óraszám és munkadíj miatt. A szakértő a javaslattal nem értett egyet. A kirendelő hatóságnak a sikertelen egyeztetést követően határozatban kellett volna rendelkeznie az általa elfogadott díj megállapításáról. A határozat indoklásában megfelelő részletességgel kellett volna alátámasztani, hogy milyen okok miatt nem fogadta el a szakértő által kimunkált díjszámítást (a szakvélemény elkészítésére fordított munkamennyiséget), vagy azt mennyiben és milyen okokra tekintettel találta aggályosnak. A határozatok ezzel szemben csak a díjjegyzékek elutasítását tartalmazták, arra hivatkozva, hogy „a szakértésre átadott anyagok nem indokolják, hogy a szakértő lényegesen több mint egy havi (a második ügyben több mint háromhavi) munkaórát fordított a szakvélemény elkészítésére”.
	A kirendelő hatóság határozatában tévesen jelölte meg a jogorvoslat lehetőségét is. Az ügyészség a büntetőeljárás törvényességét felügyeli, de a szakértői díj megállapítása nem az eljárás törvényességével összefüggő kérdés. A szakértő a szakértői díj vitatott hányadának megállapítása érdekében panasszal fordulhatott volna az APEH Bűnügyi Igazgatóság vezetőjéhez, illetve a panasz eredménytelensége esetén – amint erről az ügyészség tájékoztatta – polgári peres úton érvényesíthette volna követelését.
Az igazságügyi szakértők díjazásáról szóló 3/1986. (II. 21.) IM rendelet nem szabályozza a kirendelő hatóságok feladatait azokra az esetekre nézve, amelyekben a szakértők és a hatóságok között véleményeltérés alakul ki a szakvélemény elkészítésére fordított munkaórák tekintetében. A munkadíjak 1996. január 1. óta nem változtak, a változatlan óradíjak miatt a szakértők csak a feladat elvégzéséhez elszámolt időtartam növelésével képesek jövedelmüket az infláció mértékéhez közelíteni.
A szabályozatlanság sérti a szakértők jogait és veszélyezteti a hatósági eljárások – különösen a büntetőeljárás - időszerűségéhez fűződő társadalmi érdekeket is.
	 APEH Bűnügyi Igazgatóság Budapesti és Pest Megyei Nyomozó Hivatal eljárása sértette a panaszosnak az Alkotmány 70/B. § (3) bekezdésén alapuló jogát a végzett munkája mennyiségének és minőségének megfelelő jövedelemhez, illetve az Alkotmány 57. § (5) bekezdése szerinti jogorvoslathoz való jogát.
 	Az APEH Bűnügyi Igazgatóság vezetője a panaszos beadványának válasz nélkül hagyásával – amelyet tartalmának megfelelően jogorvoslati kérelemként kellett volna elbírálni – szintén sértette a panaszos előzőekben érintett alkotmányos jogait, továbbá az Alkotmány 2. § (1) bekezdésében deklarált jogállamiság részét képező jogbiztonsággal összefüggésben alkotmányos visszásságot okozott.     
	Az APEH vezetőjének a szakértői díj meghatározott részének kifizetésére tett intézkedése a panaszos sérelmét részben orvosolta, és mivel az APEH Bűnügyi Igazgatóság megszűnt, a sérelmet okozó hatóság tekintetében további intézkedésre nincs lehetőség.
Tekintettel arra, hogy az igazságügy-miniszter előterjesztést készített a Kormány részére az igazságügyi szakértői tevékenységről szóló szabályozás koncepciójáról - amelyben a szakértői tevékenység alapvető feltételrendszerének rendezésére vonatkozó, és a vizsgálat során feltárt problémák megoldására alkalmas javaslatok is szerepelnek - az ügyben ajánlást nem teszek.
	 Jelentésemet tájékoztatásul és a tervezett szabályozás során történő hasznosítás végett megküldöm az igazságügy-miniszternek.
Budapest, 2003. június 5.
Takács Albert