OBH 2333/2002.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának jelentése
Ügyintéző: Dr. Kántor Ferenc

Az eljárás megindítása
	Panaszos az Országgyűlési Biztosok Hivatalához intézett beadványában sérelmezte, hogy két ingatlana elvételével okozott sérelem miatt kért kárpótlást, azonban csak az egyik ingatlan után állapítottak meg részére határozattal  kárpótlást, továbbá hogy e kárpótlást megállapító határozat ellen 1993. február 3. napján előterjesztett fellebbezését 2002. áprilisáig nem bírálták el.
	A panaszbeadvány alapján a jogállamiságból fakadó jogbiztonsághoz való jog (Alk. 2. § (1) bek.), továbbá a tulajdonhoz való jog (Alk. 13. § (1) bek.), valamint a jogorvoslathoz való jog (Alk. 57. § (5) bek.) megsértésére lehetett következtetni, ezért az ügyben vizsgálatot rendeltem el.
	Tájékoztatás és iratok rendelkezésemre bocsátása céljából megkerestem a Központi Kárrendezési Irodát (KKI) - mely a 42/1998. (III.6.) Korm. rendelet értelmében 1998. IV. 1. napjától az Országos Kárrendezési és Kárpótlási Hivatal (OKKH), valamint a Megyei (Fővárosi) Kárrendezési Hivatalok általános jogutódja -, továbbá a Hajdú-Bihar Megyei Kárrendezési Irodát (Megyei Kárrendezési Iroda), illetve a Berettyóújfalui Körzeti Földhivatalt is.

Megállapított tényállás
	Panaszos az Esztár településen lévő 31,25 aranykorona értékű és az ugyancsak Esztár településen lévő 59,12 aranykorona értékű ingatlanai után kért kárpótlást 1991. december 8. napján a Megyei Kárrendezési Hivatalhoz benyújtott kérelmében. Az ingatlanok az 1967. évi IV. törvény alapján - 2500, illetve 4730 Ft megváltási ár ellenében - a Tsz. tulajdonába kerültek.
A kérelmet a Megyei Kárrendezési Hivatal a 9-0704160-0035339/1991. számú és 1993. január 26-án kelt határozatával bírálta el, s panaszos részére 29000 Ft névértékű kárpótlási jegyet állapított meg.
	Panaszos az elsőfokú határozatot - 1993. február 3-án - fellebbezéssel támadta meg. Fellebbezési kérelmében előadta, hogy a kifogásolt elsőfokú határozatban a tőle elvett ingatlanok közül csak az egyik - a kevesebb aranykorona értékű - ingatlan után állapítottak meg részére kárpótlást.
	Az iratokból megállapítható, hogy a Megyei Kárrendezési Hivatal a kérelmet csak részben bírálta el, hiánypótlási felhívást nem bocsátott ki, kiegészítő határozatot a fellebbezés benyújtását követően sem hozott, sőt a fellebbezést sem terjesztette fel elbírálásra az OKKH-hoz. A KKI tájékoztatása szerint a  Megyei Kárrendezési Hivatal mulasztását a Megyei Kárrendezési Iroda sem pótolta. Az 1993. február 3-án kelt fellebbezésnek a Megyei Kárrendezési Iroda által való felterjesztésére is csak - 9 év elteltével - a KKI főigazgatójának utasítására 2002. május 23. napján került sor.
	A felterjesztést követően a KKI az ügy iratait és a fellebbezést soron kívül megvizsgálta, s a 45065/2002. számú és 2002 júniusában kelt határozatával a fellebbezéssel támadott határozatot - az új eljárás lefolytatására való kötelezés mellett - megsemmisítette.
	A Megyei Kárrendezési Iroda az új eljárást lefolytatta, s panaszos részére további 54000 Ft kárpótlási jegyben fizetendő kárpótlást állapított meg arra is tekintettel, hogy panaszos a korábbi határozattal részére megállapított 29000 Ft névértékű kárpótlási jegyet már felvette.
	A Központi Kárrendezési Iroda főigazgatója a 45065/2002. ügyiratszámú és 2002. június 3-án kelt levelében az üggyel kapcsolatban több hiányosságra is felhívta a Megyei Kárrendezési Iroda igazgatójának a figyelmét.

A jogszabályi háttér és a vizsgálat megállapításai
Az Alkotmány 2. § (1) bekezdése szerint "A Magyar Köztársaság független, demokratikus jogállam".
Az Alkotmány 13. § (1) bekezdése úgy rendelkezik, hogy Az Alkotmány 13. § (1) bekezdése kimondja, hogy "A Magyar Köztársaság biztosítja a tulajdonhoz való jogot."
Az Alkotmány 57. §-ának (5) bekezdése azt rendeli, hogy "A Magyar Köztársaságban a törvényben meghatározottak szerint mindenki jogorvoslattal élhet az olyan bírósági, közigazgatási és más hatósági döntés ellen, amely a jogát vagy jogos érdekét sérti. A jogorvoslati jogot - a jogviták ésszerű időn belüli elbírálásának érdekében, azzal arányosan - a jelenlévő országgyűlési képviselők kétharmadának szavazatával elfogadott törvény korlátozhatja".

A vagyoni kárpótlásra vonatkozó alapvető szabályokat az 1991. évi XXV. törvény (Kpt.1.) és a végrehajtásáról szóló 104/1991. (VIII.3.) kormányrendelet (R.) tartalmazza. 
A Kpt.1. 1. §-ának (2) bekezdése úgy szól, hogy "E törvény alapján kárpótlás illeti meg azokat a 2. §-ban meghatározott természetes személyeket, akiknek magántulajdona az 1949. június 8-át követően alkotott, a 2. számú mellékletben felsorolt jogszabályok alkalmazása által sérelmet szenvedett."
A Kpt.1. 10. §-ának (1) bekezdése előírja "Az e törvény hatálya alá tartozó ügyekben első fokon a megyei (fővárosi) kárrendezési hivatal, másodfokon az Országos Kárrendezési Hivatal (a továbbiakban együtt: hivatal) jár el."
A (3) bekezdés szerint "A hivatal jogerős határozata bíróság által felülvizsgálható. A bíróság a megtámadott határozat megváltoztatására is jogosult. Az eljárás lefolytatására a Pp. XX. fejezetében foglalt szabályok az irányadók."
A Kpt.1. 11. §-ának (1) bekezdése azt rendeli, hogy "A kárpótlás iránti kérelmet a jogosult 1991. december 16. napjáig nyújthatja be az illetékes megyei kárrendezési hivatalhoz."
A (2) bekezdés rendelkezései előírják "Abban az esetben, ha a kárpótlás alapjául szolgáló vagyontárgyak között ingatlan is van, az annak fekvése szerinti megyei (fővárosi) kárrendezési hivatal jár el."
A Kpt.1. 12. §-ának (1) bekezdése szerint "A kérelmet írásban kell benyújtani. A kérelem benyújtására a 11. § (1) bekezdésében előírt határidő elmulasztása jogvesztéssel jár."
A (2) bekezdése azt rendeli, hogy "A kérelemhez csatolni kell a jogosultságot igazoló valamennyi okiratot vagy annak másolatát, illetőleg ezek hiányában hivatkozni kell az egyéb bizonyítási eszközökre."
A (3) bekezdés rögzíti, hogy "Amennyiben a kérelem benyújtására nem a (2) bekezdésben foglaltaknak megfelelően kerül sor, a kérelmet a hivatal megfelelő póthatáridő kitűzésével hiánypótlásra adja vissza. Amennyiben a jogosult a hiányt ismételt hiánypótlási felhívásra sem pótolja, a hivatal a kérelmet a rendelkezésre álló adatok alapján bírálja el."
Az (5) bekezdés, valamint annak a) és b) pontja úgy szól, hogy
"(5) A hivatal az államigazgatási eljárás általános szabályairól szóló 1957. évi IV. törvény szabályai szerint jár el, azzal az eltéréssel, hogy:
az ügyintézési határidő a kérelem benyújtásától számított hat hónap, amelyet a hivatal vezetője egy ízben legfeljebb három hónappal meghosszabbíthat,
ha a kérelem benyújtásakor vagy a hivatal felhívására az igénylő igazolja, hogy a kárpótlási igényét megalapozó tulajdonjogának megállapításához szükséges más bírósági, hatósági eljárást megindította, az eljárást fel kell függeszteni."
A Kpt.1. 13. §-ának (1) bekezdése szerint "Termőföld esetén a kár mértékét a termőföld kataszteri tiszta jövedelme (a továbbiakban: AK érték) alapján kell megállapítani úgy, hogy egy AK érték ezer forintnak felel meg. Erdők esetében az AK érték négyszeres szorzatát kell alapul venni."
A Kpt.1. 14. §-a úgy szól, hogy "Ha a volt tulajdonos a termőföldjéért bármilyen térítésben (például megváltási árban) részesült, úgy annak összegét a kárpótlás 4. §-a alapján kiszámított mértékéből le kell vonni."
Az R. 17. §-ának (1) bekezdése rögzíti, hogy "A kárpótlásra irányuló kérelmet az e rendelet mellékletének megfelelő nyomtatványon ("Adatlapon") kell előterjeszteni."

Az államigazgatási eljárás általános szabályairól szóló 1957. évi IV. törvény (Áe.) 4. §-ának (1) bekezdése úgy rendelkezik, hogy "A közigazgatási szerv a hatáskörébe tartozó ügyben az illetékességi területén köteles eljárni. Ha e kötelességének nem tesz eleget, erre a felettes szerve - kérelemre vagy hivatalból - utasítja."
Az Áe. 62. §-a szerint "Az ügyfél az ügy érdemében hozott első fokú határozat ellen fellebbezhet. A fellebbezés joga megilleti azt is, akire a határozat rendelkezést tartalmaz."
Az Áe. 66. §-ának (1) bekezdése rögzíti, hogy "A fellebbezésről a felettes közigazgatási szerv határoz."

A vizsgálat hivatkozik arra, hogy az Alkotmánybíróság 72/1995. (XII.11.) AB számú határozata indokolásának II/2. pontjában elvi éllel szögezte le, hogy "A közigazgatási eljárásban az ügyintézési határidők betartásának garanciális jelentősége van. Az Alkotmány 2. § (1) bekezdésében meghatározott jogállam fogalmának egyik feltétlen ismérve a jogbiztonság. A jogbiztonságnak viszont elengedhetetlen követelménye, hogy a jogalkalmazói magatartás - adott esetben: az államigazgatás és az önkormányzat döntési feladat- és hatáskörébe tartozó ügy törvényi szabályozás szerinti elintézésének időtartama - előre kiszámítható legyen. Az ügyfél közigazgatási határozathozatalra vonatkozó joga nem tehető függővé attól, hogy a közigazgatási szerv milyen időpontban hajlandó dönteni a hatáskörébe utalt ügyben. A közigazgatásnak ugyanis alkotmányos kötelessége, hogy hatáskörét gyakorolja, azaz illetékességi területén a hatáskörébe utalt ügyben az erre megszabott idő alatt érdemi döntést hozzon."

A vizsgálat feltárta, hogy az ügyben elsőfokon eljáró közigazgatási szerv határidőben (1992. május 8.) való határozathozatali kötelezettségének nem tett eleget, a kérelmet csak később és csak részben bírálta el, a hiányzó bizonyítékok beszerzését két alkalommal való hiánypótlási felhívás kibocsátásával nem kísérelte meg, s a bizonyítékok hivatalból való beszerzése iránt sem intézkedett, s elmulasztotta a hozzá benyújtott fellebbezés felettes szervéhez határidőben történő  felterjesztését is. 

A vizsgálat megállapította, hogy a Megyei Kárrendezési Iroda mulasztást követett el, eljárása kiszámíthatatlanná vált, mely panaszos jogbiztonsághoz való jogának sérelmét eredményezte.
	A Megyei Kárrendezési Hivatal mulasztása panaszos tulajdonhoz való jogával összefüggésben is visszásságot idézett elő azáltal, hogy a panaszost ért sérelem miatt, az őt megillető összegű kárpótlási jegy egy részének kiadása iránt rendelkezett, miáltal a kiadni elmulasztott 54000 Ft névértékű kárpótlási jegy felett panaszos nem rendelkezhetett.
	Ugyanakkor a Megyei Kárrendezési Hivatal jogszerűtlen eljárása panaszos jogorvoslati jogával összefüggésben is visszásságot idézett elő, mert panaszos jogorvoslati joga érvényesülésének lehetőségét éveken keresztül úgy korlátozta, hogy - a jogorvoslati kérelmet elbírálásra - a jogorvoslati kérelem elintézésére nyitva álló határidő többszörös túllépését követően sem terjesztette fel.
	A vizsgálat rámutat arra, hogy az Alkotmány 8. § (1) bekezdése szerint "A Magyar Köztársaság elismeri az ember sérthetetlen és elidegeníthetetlen alapvető jogait, ezek tiszteletben tartása és védelme az állam elsőrendű kötelessége."
A (2) bekezdés úgy szól, hogy "A Magyar Köztársaságban az alapvető jogokra és kötelességekre vonatkozó szabályokat törvény állapítja meg, alapvető jog lényeges tartalmát azonban nem korlátozhatja."
A (4) bekezdés pedig azt rendeli, hogy "Rendkívüli állapot, szükségállapot vagy veszélyhelyzet idején az alapvető jogok gyakorlása - az 54-56. §-ban, az 57. § (2)-(4) bekezdésében, a 60. §-ban, a 66-69. §-ban és a 70/E. §-ban megállapított alapvető jogok kivételével - felfüggeszthető vagy korlátozható."
Mivel a jogorvoslathoz való jog alapvető jog, ezért annak korlátozása vagy felfüggesztése rendkívüli állapot, szükségállapot vagy veszélyhelyzet idején lehetséges, de akkor is csak erre feljogosított szervek által és módon. Jelenleg - mint köztudott - Magyarországon nincs sem rendkívüli helyzet, sem szükségállapot, sem pedig veszélyhelyzet, mint ahogy a Megyei Kárrendezési Iroda egyetlen köztisztviselőjének sincs olyan jogosítványa, hogy panaszos Alkotmányban rögzített jogorvoslathoz való jogának érvényesülését korlátozhatná.
	A vizsgálat rögzíti, hogy az 1998. április 1. napjával megszüntetett Megyei Kárrendezési Hivatal mulasztását, annak feladatait átvevő Megyei Kárrendezési Iroda - csak az Országgyűlési Biztosok Hivatalának megkeresését követően - a KKI főigazgatójának utasítására pótolta. Ezért az ügyben a Megyei Kárrendezési Iroda mulasztását is meg kellett állapítani. Az iroda mulasztásáért egyes köztisztviselők fegyelmi vétség elkövetésével alaposan gyanúsíthatók.
	Arra is tekintettel, hogy a hivatkozott alkotmányos jogokkal összefüggő visszásságot - vizsgálatom lezárását megelőzően - a Megyei Kárrendezési Iroda 2002. június 25-én kelt 9-0704160-0035339/2002.(0) számú határozatával saját hatáskörében megszüntette, ezért az ügyben ajánlást nem teszek.

Kezdeményezés
	Kezdeményezem a KKI főigazgatójánál a Megyei Kárrendezési Iroda mulasztásáért felelős köztisztviselő fegyelmi felelősségre vonására irányuló eljárás megindítását.
	Kérem Főigazgató urat, hogy a fegyelmi eljárás megindításával kapcsolatos álláspontjáról - törvény eltérő rendelkezése hiányában - 60 napon belül, az eljárás eredményéről pedig annak befejezését követő 30 napon belül írásban tájékoztatni szíveskedjen.
	Jelentésem egy példányának megküldésével panaszost, a Hajdú-Bihar Megyei Kárrendezési Iroda igazgatóját, illetve a Központi Kárrendezési Iroda főigazgatóját is tájékoztattam.

Budapest, 2002. július 5.

Lenkovics Barnabás